Справа № 120/6878/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 р. Справа № 120/6878/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області №5 від 16.06.2022 та зобов`язати відповідача зарахувати до його пільгового стажу періоди роботи трактористом-машиністом безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції з 15.03.1991 по 31.12.1998 та з 01.01.2000 по 31.12.2000 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 02 березня 1991 року по квітень 2004 року він працював в АТЗТ «Поділля» с. Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції. На протязі його роботи АТЗТ «Поділля» в 2000 році було реформовано в АКПП «Поділля», а в 2001 році реорганізоване в СТОВ «Поділля».

Досягнувши пенсійного віку він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказує, що його загальний трудовий стаж становить понад 33 роки, з них понад 25 років - стаж тракториста-машиніста безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції. Втім, відповідач відмовив у зарахуванні до його пільгового стажу періоди його роботи з 15.03.1991 по 31.12.1998 та з 01.01.2000 по 31.12.2000 з тих підстав, що у його трудовій книжці відсутні відомості про те, що працюючи за посадою «тракторист-машиніст» він безпосередньо був зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції. Позивач вважає, що оскільки його право працювати на тракторах, комбайнах та інших сільськогосподарських машинах підтверджується відповідним посвідченням тракториста-машиніста, а господарство де він працював відноситься до сільськогосподарських підприємств, тому у відповідача не було жодних правових підстав не враховувати спірний період його роботи до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою від 02.09.2022 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

09.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що згідно наданих документів та за даними персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 33 роки 08 місяців 9 днів, з яких пільговий стаж 15 років 0 місяців 16 днів. У зв`язку з цим у позивача не має необхідного стажу роботи (не менше 20 років) на посаді тракториста-машиніста, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Інших заяв в межах цієї справи від сторін спору до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач з 02.03.1991 по 01.04.2004 працював трактористом-машиністом в АТЗТ «Поділля», який внаслідок послідовної реорганізації перетворено в СТОВ «Поділля», що підтверджується архівною довідкою від 07.02.2022 №80/1.

При цьому на даний час за даними відомостей з реєстру страхувальників СТОВ «Поділля» припинило свою юридичну діяльність.

Так, досягнувши встановленого законом пенсійного віку (55 років) позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки в наданій позивачем трудовій книжці та архівних довідках були відсутні відомості про безпосередню зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції, останнім 05.05.2022 було подано в адрес відповідача заяву про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

За наслідками розгляду такої заяви та доданих до неї документів Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 5 від 16.06.2022, яким підтверджено ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1999 по 31.12.1999, а також з 01.01.2001 по 31.12.2003, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Натомість, цим же рішенням позивачу відмовлено в підтвердженні періодів роботи з 15.03.1991 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.12.2000 як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах з тих підстав, що надані первинні документи не підтверджують роботу позивача за пільговою професією, а саме трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Вважаючи наведене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У своєму рішенні N 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. N 1058-IV (далі-Закон N 1058-IV).

Вказаний Закон набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється розділом XIV-1 Закону N 1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону N 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону N 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Частиною 1 статті 24 Закону N 1058-IV надається визначення правового терміну страховий стаж, а саме: страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону N 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку-на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону N 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01 січня 2004 року страховий стаж працівників обраховувався відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788-XII від 05.11.91 року, який набрав чинності 01.01.92 року на підставі постанови ВР України від 6 грудня 1991 року N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII).

Пунктом в) частини 1 статті 13 Закону N 1788-XII також передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до частини 1 статті 56 цього Закону, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону N 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінет Міністрів України від 12.08.93 року N 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок N 637).

Згідно із пунктами 1, 2 Порядку N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку N 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, зазначеним Порядком передбачено, що у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу здійснюється також уточнюючою довідкою. При цьому, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. В той же час у разі відсутності підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Так, постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року N 18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за N 1231/13105, затверджено "Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії" (далі Порядок N 18-1).

Згідно із пунктами 1, 2 Порядку N 18-1, він визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.

Дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктами 3, 4 Порядку N 18-1 передбачено, що підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Згідно із пунктами 6, 7, 9, 10 Порядку N 18-1, основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

Для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право:

- заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи, або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально;

- запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій;

- отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку;

- інформувати територіальні органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії.

Комісії повідомляють заявника про час, дату та місце розгляду заяви про підтвердження стажу роботи та розглядають її не пізніше двох місяців з дня звернення за підтвердженням стажу роботи.

Рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (додаток 1) приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Відповідно до пунктів 14, 15 Порядку N 18-1 Комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Таким чином, у разі якщо в трудовій книжці особи, яка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установленого для окремих категорій працівників, за її заявою (або її довіреної особи) проводиться засідання Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, утвореної при територіальному органу Пенсійного фонду України.

Суд наголошує, що за змістом пункту в) частини 1 статті 13 Закону N 1788-XII та пункту 3 частини 2 статті 114 Закону N 1058-IV, підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах особі, яка працювала трактористом-машиністом фактично однакові і основною умовою для призначення такої пенсії є встановлення факту того, що особа яка звернулася за отриманням такої пенсії, працюючи трактористом-машиністом була безпосередньо зайнята у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача відсутні відомості про характер його роботи на посаді тракториста-машиніста, а підприємство де працював позивач у спірний період (АТЗТ «Поділля», СТОВ «Поділля») наразі є ліквідованими.

За таких обставин позивач скористався своїм правом передбаченим Порядком N 18-1 та звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою від 05.05.2022 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, а саме на посаді тракториста-машиніста.

Дана заява із доданими до неї документами була передана на розгляд Комісії, утвореній при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яка на своєму засіданні 16.06.2022 прийняла рішення № 5, яким частково підтвердила ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1999 по 31.12.1999, а також з 01.01.2001 по 31.12.2003, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. В той же час Комісія відмовила у підтвердженні періодів роботи з 15.03.1991 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.12.2000 як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах з тих підстав, що надані первинні документи не підтверджують роботу позивача за пільговою професією, а саме трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства.

Отже, саме дане рішення відповідача про відмову у підтвердженні пільгового стажу роботи (а не будь-яке інше рішення про відмову у призначенні пенсії) і є предметом даного спору.

Оцінюючи доводи якими керувався відповідач відмовляючи у підтвердженні періодів роботи з 15.03.1991 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.12.2000 як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах, суд враховує, що основним питанням навколо якого виник даний спір є необхідність підтвердження тієї обставини, що позивач працюючи у спірний період на посаді тракториста-машиніста дійсно був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції.

Так, порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року N 7. Згідно даного роз`яснення до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання особою робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу, встановленого пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону N 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 670/894/17, від 24 червня 2020 року у справі N 392/1846/15-а та від 08 квітня 2020 року у справі N 469/1193/16-а.

Судом встановлено, що позивач відповідно до посвідчення тракториста-машиніста третього класу серії НОМЕР_2 від 26.03.1985 має право працювати на тракторах, агрегатованих з ним засобах, комбайнах та інших складних сільськогосподарських машинах.

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 слідує, що останній з 02.03.1991 по 01.04.2004 працював трактористом-машиністом в АТЗТ «Поділля», яке з 2000 реформоване в АКПП «Поділля, а з 2001 року реорганізоване в СТОВ «Поділля». При цьому саме СТОВ «Поділля» згідно архівної довідки КУ «Тростянецький трудовий архів» від 07.02.2022 № 80/1 є правонаступником попередніх підприємств.

Тобто робота позивача на посаді тракториста-машиніста у даних підприємствах являлась основною.

При цьому відповідно до класифікатора галузей народного господарства, згадане вище СТОВ «Поділля» відносяться до підприємств, основним видом діяльності яких є вирощування зернових та технічних культур (тобто виробництво сільськогосподарської продукції), тому робота ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста в такому підприємстві свідчить про те, що позивач був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції.

Суд звертає увагу на те, що комісія ГУ ПФУ у Вінницькій області в оскаржуваному рішенні № 5 від 16.06.2022 підтвердила ОСОБА_2 періоди роботи в АТЗТ «Поділля» та в його правонаступника СТОВ «Поділля» з 01.01.1999 по 31.12.1999 та з 01.01.2001 по 31.12.2003 як такі, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону N 1058. Тобто, відповідачем визнано ту обставину, що позивач у відповідні періоди був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції.

Натомість трудова книжка позивача не містить будь-яких інших відомостей чи записів про те, що позивач виконував іншу роботу на посаді тракториста-машиніста, яка б не була пов`язані із його зайнятістю у сільськогосподарському виробництві.

Крім того, суд також зважає на те, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 назва посади позивача зазначена як «тракторист-машиніст». При цьому у Загальносоюзному класифікаторі професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів, затвердженому постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27 серпня 1986 року N 016 та введеному в дію з 01 січня 1987 року (код професії 19205), і класифікаторі професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:95, затвердженому та введеному в дію наказом Держстандарту України від 27 липня 1995 року № 257, містилася назва професії як «тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва» (код професії 8331.2).

При цьому, наведеними класифікаторами (чинними у спірний період роботи позивача) передбачались інші професії схожої спеціальності (до прикладу "тракторист").

Натомість, в даному випадку роботодавцем обрано відносно позивача саме назву професії «тракторист-машиніст». А така назва професії згідно згаданих класифікаторів стосується тільки трактористів-машиністів сільськогосподарського виробництва. Будь-яких інших професій, де б було словосполучення «тракторист-машиніст» дані класифікатори не містили.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що укорочення у трудовій книжці позивача назви професії «тракторист-машиніст» замість повної назви «тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва» є ніщо іншим як недоліком в оформленні трудової книжки позивача, що було здійснено його роботодавцем (АТЗТ «Поділля», СТОВ «Поділля»).

Інструкцією "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженою постановою Держкомпраці СРСР N 162 від 20.06.74 року в редакції постанови від 2 серпня 1985 року N 252, передбачено внесення у трудову книжку відомостей про працівника, а саме: прізвища ім`я, по батькові, дати народження, освіти, професії, спеціальності, а також відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Інструкцією "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, також передбачено, що до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Разом з тим, чинним законодавством України, що регулює питання пенсійного забезпечення громадян, не передбачено будь-яких правових підстав для того щоб не враховувати до страхового стажу працівника періоди його роботи, зазначені у трудовій книжці в зв`язку із певними недоліками у вчиненні записів щодо відомостей про роботу, зокрема про періоди роботи працівника які надають йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач при обрахуванні страхового стажу не вчинив всіх належних дій щодо підтвердження або не підтвердження страхового стажу позивача згідно записів у трудовій книжці, які передбачені Порядком N 637.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства. У свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 21.02.2018 року у справі N 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що певні недоліки стосовно заповнення трудової книжки, а саме: відсутність записів у трудовій книжці в період з 15.03.1991 по 31.12.2000 щодо безпосередньої зайнятості позивача на посаді тракториста-машиніста у виробництві сільськогосподарської продукції не можуть бути підставою для не врахування відповідних періодів роботи при проведенні обрахунку стажу для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах (аналогічна правова позиція зазначена у пункті 29 постанови Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі N 490/12392/16-а).

Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини суд вважає, що оскільки позивач в період з 15.03.1991 по 31.12.1998 та з 01.01.2000 по 31.12.2000 був оформлений на роботу трактористом-машиністом в сільськогосподарському підприємстві, яке здійснювало свою діяльність з виробництва сільськогосподарської продукції, мав відповідне посвідчення тракториста-машиніста, тобто відносився до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, тому спірні періоди роботи мали бути враховані відповідачем до стажу, який дає право призначення пенсії на пільгових умовах.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Отже, за встановлених обставин справи суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2022 року № 5 в частині відмови в підтвердженні ОСОБА_1 періодів роботи з 15.03.1991 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.12.2000 як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах є протиправним, а тому дане рішення у відповідній частині підлягає скасуванню.

Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області необхідно зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону N 1058-IV, періоди його роботи на посаді тракториста-машиніста з 15.03.1991 по 31.12.1998 та з 01.01.2000 по 31.12.2000.

Тобто, в цій частині вимоги позову підлягають до задоволення.

Що ж стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то суд звертає увагу на наступне.

Так, предметом судового оскарження у даній справі є рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2022 року № 5 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

В той же час із матеріалів справи слідує, що після винесення відповідачем даного рішення, позивач 08.08.2022 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою №1477 про призначення пенсії на пільгових умовах, за результатами розгляду якої органом Пенсійного фонду було прийнято рішення від 15.08.2022 згідно електронної пенсійної справи №62 про відмову у призначенні пенсії. Про вказані обставини позивач був повідомлений листом від 19.08.2022 №0200-0218-8/59243.

Натомість, дане рішення органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії від 15.08.2022 позивачем не було оскаржене та не є предметом даного судового спору.

Із цього слідує, що заява позивача від 08.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах є розглянутою та по ній прийнято відповідне рішення, яке наразі є чинним. Тобто, така заява позивача уже є реалізованою, а тому за наявності не скасованого прийнятого по ній рішення не може бути повторно розглянутою.

Враховуючи вищевикладене та виходячи із меж заявлених у цій справі позовних вимог суд не вбачає підстав зобов`язувати відповідача повторно розглядати заяву ОСОБА_1 від 08.08.2022 про призначення пенсії.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутись до відповідача із новою заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням встановлених у цьому рішенні обставин, яку орган Пенсійного фонду зобов`язаний буде розглянути у визначеному законом порядку, як і не позбавлений права окремо оскаржити рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.08.2022 №62.

Відповідно до положень, закріплених статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За містом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. На підставі частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. підлягають відшкодуванню частково в сумі 496,20 грн. (992,40 / 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2022 року № 5 в частині відмови в підтвердженні ОСОБА_1 періодів роботи з 15.03.1991 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 31.12.2000 як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди його роботи на посаді тракториста-машиніста з 15.03.1991 по 31.12.1998 та з 01.01.2000 по 31.12.2000.

В іншій частині позовним вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19.10.22.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович