Справа № 520/28255/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 жовтня 2022 року № 520/28255/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши питання наявності правових підстав для прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м.Харків, майдан Свободи,5, Держпром, 3 під, ), Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Короленка, 7, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно неприйняття рішення про зарахування до страхового стажу: період роботи з 01.04.2002 по 13.06.2006 на посаді директора підприємства ТОВ «Енергія -Н», період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 з 23.11.1989 по 17.07.1997 та з 31.07.2000 по 06.08.2000 на посаді горноробочого очистки забою; період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 01.09.1982 по 23.09.1989 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу: період роботи з 01.04.2002 по 13.06.2006 на посаді директора підприємства ТОВ «Енергія -Н», період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 з 23.11.1989 по 17.07.1998 та з 31.07.200 по 06.08.200 на посаді горноробочого очистки забою; період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 01.09.1982 по 23.09.1989 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правом надання відзиву на адміністративний позов не скористалося.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки надані позивачем документи на підтвердження роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах не відповідають вимогам діючого законодавства.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані рішення дій відповідачів на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим, другим частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV встановлено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII.

Позивач звернувся до Головною управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії в порядку ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням № 840 від 16.02.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Відмова мотивована тим що при призначенні пенсії до пільгового стажу не враховані періоди з 17.02.1988 по 22.09.1989 року (роботи за списком № 2); з 23.09.1989 по 22.11.1989 року, з 23.11.1989 по 17.04.1997 року, з 31.07.2000 по 06.08.2000 року (робота за списком № 1), оскільки пільгова довідка № 79 від 14.02.2013 надана СП «Шахта ім.. А.І. Гайового», не відповідає вимогам п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637; не надані накази про проведення атестації робочих місць. Також не зараховано до загальною трудового стажу навчання в Міському ПТУ № 37 оскільки у трудової книжці внесено запис з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а у дипломі відсутня дата видачі диплому.

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії в порядку ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до якого додані відповідні довідки

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.10.2021р. № 4 позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

В обґрунтування рішення зазначено, що

до страхового стажу не зараховано період навчання, оскільки диплом виданий 16.07.1985р завірений печаткою нового зразка; період з 01.04.2002 по 13.06.2006-оскільки запис у трудовій книжці не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема відсутній підпис відповідальної особи при звільненні;

до пільгового періоду не зараховано відомості зазначені у довідках від 14.02.2013 №79 та № 81, оскільки відсутні накази на атестацію та перелік робочих місць, відсутня інформація про пільгові довідки, згідно яких визначаються посади, що дають паво на призначення пільгової пенсії, відсутнє посилання на первинні документи, відсутні відомості про незмінність характеру та умов праці після останньої атестації, інформація про проведення первинної атестації.

Судовим розглядом встановлено , що позивач у період з 01.09.1982 по 16.07.1985 навчався у середньому професійно-технічному училищі № 37 м. Горлівка, про що міститься запис у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Після закінчення навчання позивач працював на Горлівському дослідницькому заводі будівельних механізмів «ГОЛОВВАЖБУДМЕХАНІЗАЦІЯ» Донецької області та у зв`язку з призовом на військову службу звільнений 18.10.1985 року.

З 28.10.1985 року по 29.12.1987 року позивач проходив військову службу

17.02.1987 року прийнятий електрозварником до шахти імені ОСОБА_2 та 23.09.1989 переведений підземним учнем горноробочего очистки забою з повним робочим днем у шахті.

У період з 23.09.1989 року по 23.11.1989 року позивач працював учнем горноробочего очистки забою з повним робочим днем у шахті та з 23.11.1989 року по 17.07.1997 року та з 31.07.2000 року по 06.08.2000 року працював горноробочим очистки забою з повним робочим днем у шахті.

Також згідно запису у трудовій книжці у період з 01.04.2002 по 13.06.2006 позивач працював директором ТОВ « Енергія-Н».

Долученим до матеріалів справи протоколом розрахунку стажу для призначення пенсії підтверджено , що позивача до стажу зараховано період роботи

з 22.07.1985 по 18.10.1985 робота електрозварником на Горлівському дослідницькому заводі будівельних механізмів «ГОЛОВВАЖБУДМЕХАНІЗАЦІЯ» Донецької області;

з 29.10.1985 по 26.12.1987 період військової служби;

з 17.02.1988 по 17.04.1997 період роботи на шахті імені ОСОБА_2 електрозварником, учнем горноробочого очисного забою та підземним горноробочим очисного забою. Проте вказані періоди не зараховані до пільгового стажу, оскільки підтверджуючи довідки від 14.02.2013 №№ 79, 81 не відповідають п.20 постанови КМУ від 12.08.1993 № 637, п.3 Порядку застосування списків №№1,2 від 18.11.2005 № 3 та п.5 Порядку № 22-1

Суд зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ).

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків: основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка; лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу (зокрема, уточнюючих довідок, відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування тощо).

Так п.20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністертсва праці від 18.11.2005 № 383 визначено, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить у собі відповідні записи про те, що позивач працював з 17.02.1988 по 17.04.1997 на шахті імені А.І. Гайового електрозварником, учнем горноробочого очисного забою та підземним горноробочим очисного забою (роботи за Списком №1 та №2).

Вказані вище довідки, копії яких містяться у матеріалах справи, мають відомості визначені абз.2 п.20 Порядку № 637, та у вказаних довідках зазначено, що вони видані на підставі архівної особистої картки , особових рахунків, постанови КМУ від 11.03.1994 № 162 , затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідних наказах про проведення атестації робочих місць.

Щодо невідповідності довідки № 81 від 14.02.2013 додатку 5 , суд зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для перерахунку пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Судом встановлено, що позивачем додано до заяви про перерахунок пенсії довідки про заробітну плату № 81 від 14.02.2013 року, в якій зазначено назви первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, та яка відповідає вимогам Порядку № 22-1 у ред. на момент її складання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач мав враховувати інформацію у наданій позивачем довідці № 81 від 14.02.2013, виданої ДП «Артемвугілля» СП « Шахта імені А.І Гайового».

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період

01.09.1982 по 16.07.1985 року проходив навчання міському професійно-технічному училищі № 37 м. Горлівка, що підтверджується копією Трудової книжки НОМЕР_2 із записом про період навчання, а 22.07.1985 року прийнятий на роботу до Горлівського дослідного заводу будівельних механізмів «Головважбудмежанізація»

Оскільки перерва між днем закінчення позивачем навчання в ПТУ і днем зарахування на роботу за професією не перевищує 3 місяців, то вказаний періоди навчання має бути зарахований до пільгового трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №683/1774/16-а, 27.03.2020 у справі 591/3706/17, від 09.07.2020 у справі 308/13118/16

Суд зазначає, що на підтвердження період навчання окрім трудової книжки позивачем надано довідку від 20.12.2019 № 640/с Горлівського многопрофільного технікуму № 37, дублікат диплому № 226408, які засвідчені печаткою Міністерством освіти ДНР.

Надаючи правову оцінку неврахуванню вказаних довідок при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) сформульовано правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, проаналізував положення ст. 19 Конституції України, ст.ст. 3, 4, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії", в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) Суд зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, дані принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, мають застосовуватись і у правовідносинах між державою в особі органів Пенсійного фонду України та фізичними особами з приводу призначення (перерахунку) пенсійних виплат, зокрема, при оцінки пенсійними органами документів, виданих підприємствами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій українською владою території України, як доказів, оскільки їх неприйняття призведе до порушень та обмежень прав фізичних осіб на соціальний захист та гарантоване право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

За таких обставин, відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до спеціального стажу час навчання.

Позивач у період з 28.10.1985 по 29.12.1987 проходив строкову військову службу, що підтверджується записами в трудовій книжці та військовому квитку серії НОМЕР_3 .

Згідно розрахунку стажу Позивача з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії підтверджується, що вищезазначений період проходження військової служби зараховано до загального страхового стажу, проте не зарахований до пільгового стажу.

Згідно із положеннями частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України». особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За таких обставин, відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до спеціального стажу часу проходження служби.

Щодо не зарахування до стажу періоду роботи директором ТОВ « Енергія-Н», з підстав відсутності підпису уповноваженої особи (директора) у трудовій книжці та несплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне страхування, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 (справа №235/805/17), від 06.12.2019 (справа №663/686/16-а), від 06.12.2019 (справа №500/1561/17) та від 05.12.2019 (справа №242/2536/16-а).

Як слідує із матеріалів справи, на підтвердження стажу роботи на ТОВ « Енергія -Н» надана трудова книжка, у якій роботодавцем здійснено записи про те, що з 01.04.2002 по 13.06.2006 позивач працював на посаді директора підприємства ТОВ «Енергія -Н»

Відповідач зазначає, що підставою для незарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду слугувало те, що запис про звільнення не завірений підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи.

Однак, із такою позицією відповідача суд не погоджується, враховуючи, що Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок урегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58.

З аналізу вказаних норм права судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд критично оцінює позицію відповідача у даній справі та зазначає, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача на посаді директора ТОВ « Енергія-Н» має бути зарахований до страхового стажу, оскільки такий підтверджений записами у його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому вказану трудову книжку слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, за вказаний періоди відсутня підтверджуюча інформація про сплату страхових внесків.

Згідно п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України № 1788, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058).

У відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону України № 1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону України № 1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Так, зокрема ч. 1 ст. 113 Закону України № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України № 1058) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону України № 1058).

Суд наголошує, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, відповідно до ст. 106 Закону України № 1058, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-(2/208/245/16).

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу позивача періоди роботи позивача директором ТОВ « Енергія-Н».

Щодо позовної вимоги визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно неприйняття рішення про зарахування до страхового стажу: період роботи з 01.04.2002 по 13.06.2006 на посаді директора підприємства ТОВ «Енергія -Н», період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 з 23.11.1989 по 17.07.1998 та з 31.07.200 по 06.08.200 на посаді горноробочого очистки забою; період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 01.09.1982 по 23.09.1989, суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, т.я. відповідачем у спірних правовідносинах прийнято рішення, яке є актом індивідуальної дії та створює для позивача відповідні наслідки.

Отже, враховуючи викладене вище, беручи до уваги приписи ст.9 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.10.2021р. № 4, яким позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії в порядку ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , зарахувавши до страхового стажу: період роботи з 01.04.2002 по 13.06.2006 на посаді директора підприємства ТОВ «Енергія -Н», період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 з 23.11.1989 по 17.04.1997 ( а не 17.07.1997, як зазначено позивачем у позовній заяві)та з 31.07.2000 по 06.08.2000 на посаді горноробочого очистки забою; період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 01.09.1982 по 23.09.1989

За приписами ч.1 та ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, рішенням у справі визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначення пенсії відповідача-2, а зобов`язання щодо відновлення порушеного права позивача покладено на відповідача-1, то суд доходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 454,00 грн сплаченого судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

вирішив

Адміністративний позов задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.10.2021р. № 4, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2021 про призначення пенсії в порядку ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу: період роботи з 01.04.2002 по 13.06.2006 на посаді директора підприємства ТОВ «Енергія -Н», період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 з 23.11.1989 по 17.04.1997 та з 31.07.2000 по 06.08.2000 на посаді горноробочого (учня горноробочого) очистки забою; період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 з 01.09.1982 по 23.09.1989

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на користь ОСОБА_3 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.