Справа № 160/17837/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди,-
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
визнати дії відповідача незаконними, протиправними та такими, що перешкоджають отриманню гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сум (гарантовану суми відшкодування) згідно договорами банківського вкладу (депозиту) № 080807 від 12.02.2015 року в розмірі 5000 доларів США (129 592,62 грн. еквівалент суми за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації);
стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 600 000 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
позивач є вкладником банку;
банк знаходиться у стадії ліквідації;
відповідач згідно чинного законодавства України здійснює відшкодування на користь фізичних осіб гарантованої суми до 200 000 грн.;
позивач був включений до загального реєстру вкладників банку, які мають право на відшкодування вкладу;
однак відповідач свого зобов`язання відносно позивача не виконав та не виплатив гарантовану суму відшкодування згідно договорами банківського вкладу (депозиту) № 080807 від 12.02.2015 року в розмірі 5000 доларів США (129 592,62 грн. еквівалент суми за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації);
обгрунтування стягнення моральної шкоди: відповідач не виплатив позивачу суму в розмірі 5000 доларів США (129 592,62 грн. еквівалент суми за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації); працівники відповідача ігнорують рішення суду; позивач нервує та знаходиться у пригніченому стані через не можливість отримати грошові кошти від відповідача.
Ухвалою суду від 06.10.2021 року позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 року скасовано ухвалу від 06.10.2021 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 16.03.2022 року справу прийнято до провадження суддею Златіним С.В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 13.04.2022 року позовну заяву залишено без розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 року скасовано ухвалу суду від 13.04.2022 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 19.09.2022 року справу прийнято до провадження та суддею Златіним С.В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідач здійснює виплату грошових коштів через банки-агенти. Позивач отримав через банк-агент суму у розмірі 129 617,76 грн., а тому спір між сторонами відсутній. Норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачають права на відшкодування моральної шкоди, то позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року у справі № 160/10300/19, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року у справі № 160/10300/19, позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково, а саме: стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в розмірі 129 592,62 грн (сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 62 коп. (еквівалент суми 5000 доларів США за курсом НБУ на день початку виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації); в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року у справі № 160/10300/19, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року у справі № 160/10300/19, набрало законної сили 10.09.2020 року.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 року у справі № 160/2194/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у задоволенні позовних вимог відмовлено та встановлено, що наявними судовими рішеннями, що набрали законної сили у адміністративній справі № 160/10300/19, якими вже підтверджено право ОСОБА_1 на відшкодування вкладу за рахунок Фонду та встановлено, що ОСОБА_1 включено до переліку вкладників ПАТ «Златобанк», які мають право на відшкодування вкладів на рахунок Фонду. Тобто, судами перевірявся факт включення позивача до переліку осіб, які мають гарантоване право на відшкодування банківського вкладу, і саме за наявності такого встановленого факту, і були задоволені позовні вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача гарантовану суму вкладу в розмірі 129 592,62 грн. Таким чином, у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача у даній справі, за наявності рішень судів у справі № 160/10300/19, якими фактично вже вирішено спір між тими ж сторонами. Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 року у справі № 160/2194/21 набрала законної сили 17.02.2022 року.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом під час розгляду справи встановлено, що станом на день розгляду справи існує рішення судів у справі № 160/10300/19, якими фактично вже вирішено спір між позивачем та відповідачем та стягнуто з відповідача на користь позивача гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в розмірі 129 592,62 грн (сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 62 коп. (еквівалент суми 5000 доларів США за курсом НБУ на день початку виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації).

Таким чином, рішенням суду у справі № 160/10300/19 повністю захищено права та законні інтереси позивача.

З тексту позовної заяви судом встановлено, що позивач фактично не може здійснити виконання судового рішення у справі № 160/10300/19, а тому подав даний позов до суду.

В разі, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, порушувалися його права, свободи чи інтереси, то відповідно позивач має право звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності відповідача.

Враховуючи те, що позивач зазначаючи про протиправність дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при виконанні ним судового рішення у справі № 160/10300/19, звернувся до суду, саме з позовною заявою, в той час як положеннями ст. 383 КАС України встановлено інший порядок вирішення даного питання, відповідно останнім обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Позивач не позбавлений можливості у справі № 160/10300/19 встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та подати заяву у справі № 160/10300/19 у відповідності до вимог ст.383 КАС України.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень в Україні регламентується, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Суд своїм рішенням в даній справі не вправі встановлювати протиправність дій відповідача стосовно не виконання судового рішення в іншій справі, оскільки судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює той суд, який його ухвалив.

Суд під час розгляду справи зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Суд зазначає, що ймовірне рішення суду у даній справі про визнання дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незаконними, протиправними та такими, що перешкоджають отриманню гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сум (гарантовану суми відшкодування) згідно договорами банківського вкладу (депозиту) № 080807 від 12.02.2015 року в розмірі 5000 доларів США (129 592,62 грн. еквівалент суми за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації) не є підставою для вчинення жодних дій з боку відповідача, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Суд ще раз наголошує на тому, що рішенням суду у справі № 160/10300/19 повністю захищено права та законні інтереси позивача.

Позивач отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 129 617,76 грн. 10.03.2022 року, що підтверджується копією списку вкладників АТ «Златобанк», яким виплачено суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за загальним реєстром банками-агентами Фонду станом на 28.04.2022 року та поясненнями позивача, що містяться у матеріалах справи.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги - визнати дії відповідача незаконними, протиправними та такими, що перешкоджають отриманню гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сум (гарантовану суми відшкодування) згідно договорами банківського вкладу (депозиту) № 080807 від 12.02.2015 року в розмірі 5000 доларів США (129 592,62 грн. еквівалент суми за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, згідно із правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно вимог ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства

Враховуючи той факт, що суд під час розгляду даної справи не встановив протиправних дій з боку відповідача відносно позивача, то у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача.

Окрім того, позивачем не було наведено і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 139 КАС України покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили

Суддя С.В. Златін