Справа № 320/1073/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1073/21 Головуючий у 1 інстанції: Дудін С.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маядо» (далі - ТОВ «Маядо») звернувся до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100070/2020/000236/2 від 19.10.2020 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100070/2020/000236/2 від 19.10.2020, прийняте Київською митницею Держмитслужби в особі її структурного підрозділу ВМО №2 митного поста «Київ-столичний» UA100070.

Не погодившись з рішенням суду відповідач - Київська митниця звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що митним органом, з посиланням на докази, було доведено, що позивачем не надано можливості впевнитись в достовірності заявлених відомостей. Також, апелянт вказує, що надані документи в якості додаткових, прийняті до уваги митним органом, але не можуть бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки, подані не в повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маядо» (місцезнаходження: 07442, Київська обл., Броварський р-н, смт. Велика Димерка, вул. Промислова, 38, ідентифікаційний код 35843786) зареєстроване в якості юридичної особи 17.06.2008, номер запису 1 001420 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

07 березня 2017 року між Adopen Plastik ve Insaat Sanayi A.S., компанією, зареєстрованою в Турецькій Республіці, (Продавець), та ТОВ «Маядо» (Покупець) був укладений Контракт міжнародної поставки №11 (далі - Контракт), відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.6, 4.3 та 5.1 якого, продавець продає, а покупець купує: профіль ПВХ в асортименті; захисну плівку і плівку для ламінування для ПВЗ профілів; фурнітуру віконну і дверну в асортименті; двері ПВХ, а також, аксесуари до них; покриття для підлоги, а також покриття для даху з ПВХ; сировину для виготовлення ПВХ профілів (суміші ПВХ (біла, коричнева, чорна, сіра, Soft чорна, Soft сіра)), а також, компоненти для виготовлення даних сумішей (імпакт, титан діоксид, стабілізатор, крейда, ПВХ); технічну оснастку й обладнання для виготовлення ПВХ продукції, а також їх частини; різноманітну рекламну продукцію (на платній або безоплатній основі); на безоплатній основі техоснастку і фурнітуру, призначену для виробництва і продажу вікон, дверей і конструкцій з ПВХ та металопластикового профілю; інші зразки продукції, згідно з інвойсами.

Усі інвойси до Контракту будуть додатково обумовлені сторонами на кожну окрему поставку товару згідно з ринковими цінами на товар на день оформлення інвойсу.

Кількість, асортимент, вартість товару та базові умови поставки обумовлюються для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсах. Поставка товару здійснюється частинами (партіями) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Incoterms 2010.

Строки поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в інвойсах, але не можуть становити більше 60 робочих днів із дати інвойса.

Разом із товаром продавець передає покупцю наступні документи: інвойс (3 оригінали); пакувальний лист (3 оригінали).

У ціну товару включена вартість тари, упаковки і маркування.

Оплата виставленого рахунку здійснюється протягом дії контракту.

03 жовтня 2020 року продавець виставив ТОВ «Маядо» до сплати інвойс №Y00467 на загальну суму 20 897,07 доларів США. Відповідно до інвойсу №Y00467 від 03.10.2020, товар постачається на умовах CIF Одеса, умови оплати після отримання товару протягом дії контракту.

19 жовтня 2020 року ТОВ «Маядо» до Київської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100070/2020/432915, у графі 31 якої, Товариством був зазначений товар, придбаний за інвойсом №Y00467 від 03.10.2020 (далі товар), а саме: товар №1 покриття пластмасові для підлоги з полімерів вінілхлориду прямокутної форми, SPC паркет (композитна підлога), в асортименті, код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД) , нетто-вагою 19 799 кг, загальною вартістю 20 897,07 доларів США.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №UA100070/2020/432915 від 19.10.2020, загальна митна вартість товару, визначена Товариством за основним методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), складає 20 897,07 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CIF Одеса, Україна.

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані, зокрема: (0380) рахунок-фактура (інвойс) №Y00467 від 03.10.2020; (0705) коносамент №ARKIST від 07.10.2020; (0730) автотранспортна накладна №18071 від 16.10.2020; (3530) страховий поліс №0001-0410-05365164 від 13.10.2020; (4103) додаткова угода №2 від 07.05.2018 до контракту; (4104) контракт; (9610) копія митної декларації країни відправлення №20343100EX238024 від 05.10.2020.

Розглянувши подані ТОВ «Маядо» документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100070/2020/432915 від 19.10.2020 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час здійснення контролю митної вартості при митному оформленні митної декларації встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 МК України, містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Посилаючись на положення статті 53 МК України, митний орган витребував від ТОВ «Маядо» наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи; інші платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерських та банківських документів позивача, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості в країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (які не надіслані в електронному вигляді); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

19 жовтня 2020 року ТОВ «Маядо» в особі свого представника (декларанта) Малиновського Р.М. на вказаний запит надало відповідачу видаткові та податкові накладні, складені позивачем, переклад копії митної декларації країни відправлення №20343100EX238024 від 05.10.2020 на українську мову та заяву, в якій повідомив відповідачу про відсутність можливості надати інші додаткові документи, крім поданих разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №UA100070/2020/432915 від 19.10.2020.

19 жовтня 2020 року Київською митницею Держмитслужби в особі її структурного підрозділу ВМО №2 митного поста «Київ-столичний» UA100070 було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100070/2020/000236/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару №1 в митній декларації ІМ40ДЕ №UA100070/2020/432915 від 19.10.2020 скоригував з 20 897,07 доларів США до рівня 45 932,95 доларів США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої ТОВ «Маядо» митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що під час здійснення контролю митної вартості при митному оформленні митної декларації ІМ40ДЕ №UA100070/2020/432915 від 19.10.2020 встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 МК України, містять розбіжності не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митницею перевірено застереження щодо застосування методу визначення митної вартості товарів згідно зі статтею 58 МК України та з`ясовано, що позивач зазначив про пов`язаність із продавцем.

Згідно з умовами Контракту, постачання товарів відбувається на підставі інвойсів до кожної окремої партії товару, проте, в контракті не визначено остаточність цін, що вказані в інвойсах. Так, в пункті 1.2 Контракту зазначено, що всі інвойси до контракту будуть додатково обумовлені сторонами згідно з ринковими цінами на товар на день оформлення інвойса, що може означати застосування неринкових цін у наданому інвойсі №Y00467 від 03.10.2020. Крім того, Контрактом не встановлено конкретних умов щодо оплати за товар (пункт 5.2 передбачає або попередню оплату, або після отримання товарів). Пунктом 5.1 Контракту визначено, що оплата здійснюється на підставі інвойса протягом дії даного контракту. Таким чином, умови, застосовані для продажу товарів, можуть впливати на ціну товар.

Митний орган зазначив, що умовами поставки товарів, згідно з інвойсами є CIF-Одеса. Відповідно до положень Incoterms 2010, при умовах поставки CIF продавець повинен за власний рахунок укласти договори перевезення та страхування до узгодженого місця на користь покупця. При цьому, всі ризики, пов`язані з втратою чи пошкодженням товару переходять від продавця на покупця в момент передання товару першому перевізнику. Таким чином, на момент укладення договору перевезення сума витрат на доставку може бути невідома або інформація може бути в неповному обсязі. Наданий страховий поліс №0001-0410-05365164 від 13.10.2020, проте він суперечить вимогам поставки CIF згідно з Incoterms, оскільки, володільцем поліса визначено продавця. Отже, в страховому випадку саме він отримає компенсацію. Разом із тим, міжнародний торговий термін CIF означає, що продавець повинен завершити виконання дій по постачанню коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Отже, продавець повинен був забезпечити позивачу право на отримання компенсації у випадку настання страхового факту.

Крім того, митницею було перевірено вартість подібних (аналогічних) товарів, сировиною яких є товари групи 39 та виявлено невідповідність задекларованої митної вартості товарів звичайним цінам на подібні (аналогічні) товари.

Ураховуючи вищевикладене, декларанту було запропоновано надати протягом 10 календарних днів додаткові документи відповідно до статті 53 МК України.

У якості додаткових документів декларантом надано видаткові та податкові накладні, та переклад згідно зі статтею 254 МК України копії митної декларації Турецької Республіки. Від подання інших додаткових документів заявою б/н від 19.10.2020 декларант відмовився. Декларантом не надано інші платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, надані документи в якості додаткових прийняті до уваги відповідачем, але не можуть бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки, подані не в повному обсязі.

За результатами проведеного порівняння встановлено, що рівень задекларованої митної вартості товару не відповідає рівню митної вартості подібних (аналогічних) товарів, що ввезені на територію України непов`язаним з продавцями покупцям.

Ураховуючи неможливість застосування основного методу, відповідачем проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів із рівнями митної вартості ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких уже проведено з дотриманням умов максимально наближеного часу митного оформлення. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів неможливо застосувати у зв`язку з відсутністю вартості операцій з ідентичними товарами, прийнятої митним органом, з дотриманням умов, зазначених у статтях 59 та 61 МК України. Метод визначення митної вартості на підставі ціни угоди щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до вимог статті 60 МК України неможливо застосувати у зв`язку з тим, що подібні товари оформлені для експорту в Україну не за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Також, відсутня можливість застосування методів визначення митної вартості на основі віднімання та на основі додавання вартості у відповідності до положень статей 62-63 МК України у зв`язку з тим, що декларантом не надано документів для розрахунку митної вартості за цими методами. Ураховуючи неможливість застосування попередніх методів митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статі 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифі і торгівлі, яка найбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях аналогічних за характеристиками та комерційними умовами товарів.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та рівень митної вартості товарів згідно з джерелом інформації: товар №1 митна декларація №UA500020/2020/222242 від 06.08.2020.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київська митниця Держмитслужби в особі державного інспектора Степуренка Олександра Олександровича видала ТОВ «Маядо» картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2020/00472 від 19.10.2020.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, ТОВ «Маядо» з урахуванням коригувань подало нову митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100070/2020/433066 від 20.10.2020 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 191 497,64 грн.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

У відповідності до п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Нормами частини 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

За змістом ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини 7 статті 257 МК України, перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Частиною 1 статті 264 МК України передбачено, що митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Нормами частини 6 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частиною 2 ст. 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Приписами ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Нормами частини 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями частини 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За приписами ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Нормами частини 7 статті 54 МК України встановлено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частиною 1 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Положеннями частини 2 статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100070/2020/000236/2 від 19.10.2020 (а.с. 21-22).

Підставою прийняття оскаржуваного рішення став висновок митного органу про відсутність у документах, наданих позивачем для підтвердження заявленої ним митної вартості спірного товару, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Вищевказаний висновок зроблений відповідачем, у зв`язку уз тим, що на момент укладення договору перевезення сума витрат на доставку може бути невідома або інформація про них може бути неповна, та що в страховому полісі №0001-0410-05365164 від 13.10.2020 його володільцем визначено продавця.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно Офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, видання МТП № 560, в редакції з 01.01.2011 року Incoterms 2010, CIF (Cost, Insurance and Freight (... named port of destination) вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення). Термін «вартість, страхування та фрахт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Отже, у разі укладання контракту за умовами поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення транспортування товару (оплати фрахту) до порту відвантаження та страхування проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, тобто вартість перевезення вантажу до порту відвантаження та вартість страхування включаються до ціни товару, який постачається на умовах CIF згідно з Incoterms 2010.

Положеннями ч. 10 ст. 58 МК України закріплено, що при визначенні митної вартості до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні митної вартості до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Посилання відповідача на те, що у страховому полісі №0001-0410-05365164 від 13.10.2020 його володільцем визначено продавця, є необгрунтованими, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до пункту б) статті А.3 Розділу CIF Incoterms 2010, договір страхування може бути укладений як в інтересах позивача, так й іншої особи, що володіє страховим інтересом відносно товару.

З огляду на зазначене, посилання апелянта на те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо посилання апелянта на те, що, згідно умов Контракту від 07.03.2017 №11, постачання товарів відбувається на підставі інвойсів кожної окремої партії товару, проте, у Контракті не визначено остаточність цін, що вказані в інвойсах, слід зазначити наступне.

Із Контракту міжнародної поставки від 07.03.2017 №11, Додаткові угоди №1 від 27.10.2017 та №2 від 07.05.2018 до Контракту, інвойсу №Y00467 від 03.10.2020, у якому міститься посилання на контракт, страхового полісу №0001-0410-05365164 від 13.10.2020, митної декларації країни відправлення №20343100EX238024 від 05.10.2020 вбачається, що товар постачався продавцем позивачу на умовах CIF Одеса, Україна, а сама вартість товару в розмірі 20 897,07 доларів США відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в митній декларації IM40ДЕ №UA100070/2020/432915 від 19.10.2020 в розмірі 20 897,07 доларів США.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту інвойса №Y00467 від 03.10.2020 однозначно вбачається, що вартість товару складає 20 897,07 доларів США, яку позивач зобов`язаний сплатити продавцю протягом строку дії Контракту, що відповідає положенням пункту 5.1 Контракту.

При цьому, аналогічний розмір вартості спірного товару в 20 897,07 доларів США на умовах поставки CIF Україна міститься і в митній декларації країни відправлення №20343100EX238024 від 05.10.2020, зі змісту якої можна ідентифікувати сторони угоди (продавця та позивача), вартість та умови поставки товару, номер контейнера, у якому експортувався товар (TCNU6456971)

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митний орган при перевірці правильності визначення митної вартості товару повинен саме перевірити правильність її математичного визначення, а не ставити під сумнів строки оплати, визначені сторонами договору, що не входить у компетенцію митного органу та є втручанням у загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору.

Таким чином, доводи апелянта про те, що надані ТОВ «Маядо» документи в якості додаткових, прийняті до уваги митним органом, але не можуть бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки, подані не в повному обсязі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на інші виявлені недоліки у документах, що наданих позивачем, слід зазначити, що такі документи не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, а виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: контрактом, інвойсом №Y00467 від 03.10.2020 та страховим полісом №0001-0410-05365164 від 13.10.2020.

З приводу посилання апелянта на те, що Контрактом не встановлено конкретних умов щодо оплати за товар, колегія суддів зазначає, що відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.01.2020 року у справі №812/2336/14 та від 21.02.2020 року у справі №813/1229/16.

Беручи до уваги викладене, рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100070/2020/000236/2 від 19.10.2020 року є необгрунтованим в даній частині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також, на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту надано достатню кількість документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України, оскільки, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З аналізу ч. 1 та 2 ст.53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 09.04.2019 р. у справі №826/10733/15 та від 19.02.2019 р. у справі №826/2312/16.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.01.2020 року у справі №804/4365/16 вказав, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, митний орган має право самостійно розраховувати (коригувати) митну вартість заявлених декларантом товарів лише у випадку наявності документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Таким чином, доводи апелянта про те, позивачем не надано можливості впевнитись в достовірності заявлених відомостей, є необгрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100070/2020/000236/2 від 19.10.2020, прийняте Київською митницею Держмитслужби в особі її структурного підрозділу ВМО №2 митного поста «Київ-столичний» UA100070.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Кузьмишина О.М.