Справа № 640/130/22
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року м. Київ № 640/130/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А., суддів - Аверкової В.В., Шевченко Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1), Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича (далі - відповідач-2) та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10.09.2021 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

2. Визнати протиправною бездіяльність Прем`єр Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10.09.2021 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

3. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам та фактам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 та порушенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

4. Визнати протиправною бездіяльність Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам та фактам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 та порушенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

5. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення у відповіді Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про звернення громадян».

6. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 за підписом Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича та порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

7. Зобов`язати Кабінет Міністрів України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 як інваліда війни реєстраційний № ФИ-13570091 від 29.12.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом та ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (провадження № 1- кс/552/1444/21) від 10.09.2021 і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

8. Зобов`язати Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича повторно розглянути звернення ОСОБА_1 як інваліда війни реєстраційний №ФИ-13570091 від 29.12.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом та ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10.09.2021 і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

9. Прийняти рішення з урахуванням наданої практики Європейського суду з прав людини, статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимог Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів та захистити порушені права на Національному рівні.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що надаючи відповідь Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16, останнє не роз`яснило порядку оскарження такої відповіді, що на переконання ОСОБА_1 вказує про порушення вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян». Також позивач зазначає, що у вказаній відповіді проігноровано той факт, що Прем`єр-Міністр України Шмигаль Д.А. ігнорує подані ним звернення, з урахуванням чого він просив провести окрему перевірку та притягнути останнього до відповідальності. Поряд з цим, ОСОБА_1 у позовній заяві наголошував, що його звернення було направлено особисто відповідачу-2, однак відповідь отримано від іншого суб`єкта, чим порушуються його права як інваліда війни та суперечить вимогам статті 16 Закону України «Про звернення громадян». Водночас позивач стверджує, що відповідачами проігноровано положення статті 116 Конституції України, що є беззаперечним та відкритим ігноруванням обставин і фактів, викладених у зверненні від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-13570091 та є прямим доказом порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судове засідання 06.10.2022 позивач не прибув, в матеріалах справи наявні клопотання від 26.02.2022, від 18.03.2022, сформовані в системі «Електронний суд» та від 07.06.2022, у яких ОСОБА_1 просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, висловлював позицію про підтримку позовних вимог та просив адміністративний позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 06.10.2022 представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

В подальшому, судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 через Урядовий контактний центр, Урядова «гаряча лінія» 1545 подано звернення від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091, яке адресовано Секретаріату Кабінету Міністрів України, Прем`єр-Міністру України Шмигалю Денису Анатолійовичу (далі - звернення).

У зверненні позивачем відображено, серед іншого наступне:

«Керуючись ст. 40 Конституції України направляю Вам листа та повідомляю, що згідно довідки Київського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області від 25.02.2015 за вих. № Ф-505, я являюсь потерпілим по КП № 0000227 від 01.02.2015 порушеному за ч. З ст. 185 КК України з завданням збитків на суму 5 тис. грн. та 31 тис. 340 дол. США.

Станом на 29.12.2021 повідомлення про підозру жодній особі не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку - це основний принцип вказаної статті.

У зв`язку з викладеним прошу поставити на контроль матеріали досудового розслідування КП № 0000227 від 01.02.2015 та вжити заходів реагування на встановлення винних осіб з оголошенням повідомлення про підозру з проведення службових перевірок по факту довготривалого розслідування.

Наголошую, що Ви ігноруєте мої звернення, адже Вами не надано жодної відповіді, а відтак вимагаю провести окрему перевірку та притягнути до відповідальності Прем`єр-Міністра України ОСОБА_2 за ігнорування моїх звернень та порушення ст. 40 Конституції України, адже вказана особа допускає порушення Головного Закону України, тому справу поставити на контроль».

За наслідком розгляду вказаного звернення Управлінням з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України листом від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16 повідомлено ОСОБА_1 про направлення його звернення до Національній поліції України 30.12.2021 за №41-Ф-029688/16 відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Одночасно у листі від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16 позивачу роз`яснено, що відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження" (далі - лист відповідь).

ОСОБА_1 вважає, що відповідачами порушуються його права та охоронювані законом інтереси, з огляду на що останній звернувся до суду з метою їх захисту та відновлення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд застосовує положення законодавства, яке діяло станом на час їх виникнення та враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (ч. 1 ст. 2 Закону № 393/96-ВР).

За правилами частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами 1, 3, 4 статті 3 Закону № 393/96-ВР регламентовано, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР визначено порядок розгляду заяв (клопотань).

Так, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до положень статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Серед іншого, вказана норма Закону № 393/96-ВР регламентує, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Аналізуючи наведені положення суд приходить до наступних висновків.

По-перше, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

По-друге, заяви (клопотання) осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

По-третє, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Як слідує зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідачами порушено вимоги статті 16 Закону № 393/96-ВР, адже відповідь на його звернення надано не тим суб`єктом якому останнє було адресоване (направлене). Також позивач наголошує, на тому, що відповідь, яка отримана ним, не містить в собі зазначення порядку оскарження, що суперечить положенням частини 4 статті 15 Закону №393/96-ВР.

Суд оцінюючи вказані доводи звертає увагу на те, що позивачем було подано звернення (клопотання), а не скаргу, з урахуванням чого частина 2 статті 16 Закону №393/96-ВР не може бути застосована в спірних відносинах.

Натомість, як вже було вказано судом вище, частина 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР передбачає, що заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Отже, перевіряючи наявність/відсутність порушення відповідачами частин 2, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР, суд вказує про наступне.

Згідно із статтею 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України: вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади (пп. 2, 7, 9 ст. 116 Конституції України).

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно із частинами 2, 3 статті 4 Закону № 794-VII організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина: забезпечує проведення державної правової політики; здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади; вживає заходів щодо захисту прав і свобод, гідності, життя і здоров`я людини та громадянина від протиправних посягань, охорони власності та громадського порядку, забезпечення пожежної безпеки, боротьби із злочинністю, запобігання і протидії корупції; здійснює заходи щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади та їх керівниками; створює умови для вільного розвитку і функціонування системи юридичних послуг та правової допомоги населенню; здійснює заходи щодо забезпечення функціонування системи безоплатної правової допомоги; забезпечує фінансування видатків на утримання судів у межах, визначених законом про Державний бюджет України, та створює належні умови для функціонування судів та діяльності суддів; організовує фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності правоохоронних органів, соціальний захист працівників зазначених органів та членів їхніх сімей; забезпечує координацію і контроль за діяльністю органів виконавчої влади щодо запобігання і протидії корупції.

Згідно із частиною 1 статті 42 Закону № 794-VII Прем`єр-міністр України: 1) керує роботою Кабінету Міністрів України, спрямовує діяльність Кабінету Міністрів України на забезпечення здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, та здійснення інших повноважень, покладених на Кабінет Міністрів України; 2) спрямовує, координує та контролює діяльність членів Кабінету Міністрів України, керівників інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, дає з цією метою доручення, обов`язкові до виконання зазначеними органами та посадовими особами; 3) вносить на розгляд Верховної Ради України подання про призначення членів Кабінету Міністрів України (крім Міністра закордонних справ України та Міністра оборони України), а також Голови Антимонопольного комітету України, Голови Державного комітету телебачення та радіомовлення України, Голови Фонду державного майна України; 4) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України: пропозиції щодо кандидатур для призначення на посаду і звільнення з посади голів місцевих державних адміністрацій та щодо внесення Президенту України подань про призначення на посаду або звільнення з посади голів місцевих державних адміністрацій; пропозиції щодо спрямування і координації Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема через міністра, який не очолює міністерство; подання відповідно до закону щодо кандидатур для призначення на посаду за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства про державну службу і звільнення з посади членів колегіальних центральних органів виконавчої влади, що не входять до складу Кабінету Міністрів України; подання про утворення, реорганізацію та ліквідацію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади; 5) формує проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів України; 6) скликає засідання Кабінету Міністрів України та головує на них; 7) підписує акти Кабінету Міністрів України, Генеральну угоду; 8) скріплює підписом акти Президента України у випадках, передбачених пунктами 5, 18, 21 і 23 частини першої статті 106 Конституції України; 9) представляє Кабінет Міністрів України у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами; 10) вступає у відносини з урядами іноземних держав, веде переговори і підписує міжнародні договори відповідно до закону, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції України; 11) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо затвердження голів спільних міжурядових комісій з питань співробітництва, що утворюються на підставі міжнародних договорів, укладених від імені Кабінету Міністрів України; 12) надає доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно міністрів та їх заступників, керівників інших центральних органів виконавчої влади та їх заступників. Застосовує до таких осіб дисциплінарні стягнення; 13) надає доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно керівників місцевих органів виконавчої влади, їх заступників.

Між тим, частинами 1, 2 статті 47 Закону № 794-VII визначено, що Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує підготовку та проведення засідань Кабінету Міністрів України та діяльність Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністрів України та міністрів України, які не очолюють міністерства. Секретаріат здійснює контроль за своєчасним поданням органами виконавчої влади проектів законів, проектів актів Кабінету Міністрів України, інших документів для підготовки їх до розгляду Кабінетом Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" розгляд та надання відповідей на запити, що надходять до Кабінету Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України, забезпечуючи діяльність члена Кабінету Міністрів України, який не очолює міністерство, за його дорученням виконує повноваження, передбачені Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" для міністерства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №850 затверджено Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України (далі - Положення №890), у відповідності до пункту 2 якого основними завданнями Секретаріату є організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне, матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України, урядових комітетів, Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністрів України, Міністра Кабінету Міністрів України та міністра, який не очолює міністерство.

Згідно із пунктом 4 Положення №890 до складу Секретаріату входять, зокрема, структурні підрозділи - департаменти, самостійні управління і відділи та інші підрозділи.

Відповідно до підпункту 33 пункту 17 Положення №850 структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених цим Положенням, та з питань, що належать до їх компетенції організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністру України, Першому віце-прем`єр-міністру України, віце-прем`єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що Секретаріат Кабінету Міністрів України у складі структурних підрозділів здійснює, серед іншого, в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністру України, Першому віце-прем`єр-міністру України, віце-прем`єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство.

Тобто, безпосередньо Управлінню з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України належать повноваження щодо розгляду звернень, які надійшли як до Кабінету Міністрів України, так і до Прем`єр-міністра України.

Між тим, Положенням №850 не врегульовано порядок розгляду заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Аналізуючи наведене суд приходить до висновку, що у разі подання звернення (клопотання) особами, які визначені в частині 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР розгляд такого звернення (клопотання) здійснюється першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. В інших випадках робота зі зверненнями громадян, які надійшли як до Кабінету Міністрів України, так і до Прем`єр-міністра України належать до повноважень Управління з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 від 19.06.2015 та є інвалідом II групи внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_2 .

У той же час, надаючи оцінку наявності/відсутності порушення відповідачами частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР слід враховувати не тільки статут заявника (позивача), а й результат розгляду поданого звернення (клопотання) такої особи.

Суд наголошує, що вимоги частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР щодо необхідності розгляду звернення (клопотання) осіб з інвалідністю внаслідок війни першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто, стосуються порядку розгляду звернень по суті, натомість звернення позивача від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 скеровано за належністю, а листом від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16 лише проінформовано ОСОБА_1 про факт пересилання звернення.

Тобто, звернення позивача від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 по суті не розглядалось, що виключає наявність правих підстав для застосування положень частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР. При цьому суд акцентує увагу на тому, що законодавством не передбачена обов`язковість, у разі пересилання звернення за належністю, підписання такого листа (повідомлення заявника) першим керівником державного органу.

Разом з цим, посилання ОСОБА_1 на те, що у відповіді від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16 Управлінням з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України не роз`яснено порядок оскарження прийнятого за зверненням рішення згідно з вимогами частини 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР суд вважає помилковими, оскільки вимога зазначеної статті Закону № 393/96-ВР щодо роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення стосується рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), натомість лист від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16 не є таким рішенням.

Підсумовуючи вказане суд вважає доводи ОСОБА_1 в цій частині безпідставними та таким, що не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку твердженням позивача щодо відсутності підстав для застосування положень статті 7 Закону № 393/96-ВР, суд зверне увагу на наступне.

Відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Аналізуючи положення Закону № 393/96-ВР у взаємозв`язку із положеннями статті 7 Закону № 393/96-ВР суд вказує, що за загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Водночас, звернення подається органу, до повноважень якого віднесено вирішення порушеного у зверненні питання. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №804/9185/15.

Отже, звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №800/580/17.

Досліджуючи зміст звернення ОСОБА_1 від 29.12.2021, реєстраційний номер №ФИ-13570091 суд зазначає, що останнє стосується тривалого досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000227, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вже було вказано судом вище, звернення позивача від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 скеровано за належністю до Національній поліції України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII).

Частиною 1 статті 22 Закону № 580-VIII регламентовано, що безпосереднє керівництво поліцією здійснює керівник поліції.

Керівник поліції: у межах компетенції організовує та контролює виконання поліцією Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерств, а також наказів і доручень Міністра внутрішніх справ України з питань, що належать до сфери діяльності поліції; у межах повноважень надає доручення, обов`язкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; приймає у визначеному порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських; приймає у визначеному трудовим законодавством порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції (п.п. 2, 9, 14, 16 ч. 1 ст. 21 Закону №580-VIII).

Отже, порушенні позивачем питання, які викладені у зверненні від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 відносяться до повноважень Національної поліції України.

Наведене, зумовлює висновок суду про правомірність дій Управління з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо направлення звернення позивача, в порядку частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР за належністю до Національної поліції України.

Суд при вирішенні спору по суті також вказує, що до спірних правовідносин застосуванню положення частини 4 статті 7 Закону № 393/96-ВР не підлягають, оскільки наведена норма регулює питання що стосуються безпосередньо розгляду скарги, поданої в порядку статті 16 Закону № 393/96-ВР, у той час коли позивачем подано звернення.

Таким чином, суд не вбачає порушень відповідачами статті 7 Закону № 393/96-ВР в межах спірних правовідносин.

Надаючи ж оцінку посиланням позивача на порушення відповідачами статей 6, 13 Європейської конвенції з прав людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 (далі - Конвенція), суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз наведених положень Конвенції дає суду підстави дійти до висновку, що останні стосуються наявності права, у кожної особи на ефективний захист своїх порушених права та охоронюваних законом інтересів в національному органі та встановлюють, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд звертає увагу позивача, що наведені норми Конвенції закріплюють відповідні права особи, проте реалізація таких прав, їх захист та відновлення має здійснюватись в порядок та спосіб, встановлений законом.

Суд вказує, що частина 1 статті 12 Закону № 393/96-ВР регламентує, що дія вказаного Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Тобто, питання, які стосуються заяв, скарг громадян в межах кримінального провадження (досудового розслідування) не підпадають під дію Закону № 393/96-ВР.

Суд зазначає, що наведене роз`яснено Управлінням з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України позивачу у відповіді від 30.12.2021 №41-Ф-029688/16 на його звернення.

Водночас, суд додатково, вважає за необхідне наголосити та звернути увагу ОСОБА_1 , що порушенні ним питання у зверненні від 29.12.2021 стосуються порядку розгляду кримінального провадження (тривалого досудового розслідування).

Згідно із статтею 308 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування.

Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Тобто, суд акцентує увагу позивача на тому, що захист його порушеного права, як потерпілого, в межах досудового розслідування має здійснюватись в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

В даному випадку, стверджувати, що відповідачами порушено конвенційні права ОСОБА_1 , які закріплені статтями 6, 13 Конвенції, не вбачається за можливе, адже останні не є в розумінні чинного законодавства суб`єктами, які уповноважені здійснювати захист таких прав на національному рівні.

Посилання ОСОБА_1 на положення статті 116 Конституції України також не можуть бути підставами для задоволення позовних вимог, адже пунктом 7 частини 2 статті 116 Конституції України закріплено, що Кабінет Міністрів України складає повноваження перед новообраною Верховною Радою України, здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Суд звертає увагу позивача, що вказані повноваження Кабінету Міністрів України реалізуються шляхом, зокрема, розроблення нормативно-правових актів, які регулюють такі суспільні відносини, проте такі повноваження не можуть реалізовуватися шляхом безпосереднього здійснення Кабінетом Міністрів України досудового розслідування, перевірки дотримання суб`єктами владних повноважень строків досудового розслідування тощо, оскільки такі повноваження, в силу закону, закріпленні за іншими органами (суб`єктами владних повноважень (Національної поліції, Міністерства внутрішніх справ, органів прокуратури)), а захист прав осіб, як потерпілих так і обвинувачених, в межах досудового розслідування здійснюється в порядок, спосіб встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Також суд залишає поза увагою посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачами не було враховано ті обставини, що він у своєму зверненні від 29.12.2022 порушував питання щодо притягнення відповідачів до відповідальності за ігнорування його звернень, адже позивачем не зазначено, які саме звернення проігноровано, їх дати тощо.

Резюмуючи суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача у частинах, що наведені судом вище та вважає відповідні посилання такими, що не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд проаналізувавши матеріали справи вважає, що в межах спірних правовідносин відсутні обставини порушення відповідачами частини 1 статті 2 КАС України, тобто відсутнє порушене право ОСОБА_1 , яке підлягає захисту та відновленню.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги наведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали суд вважає відсутніми ознаки протиправної бездіяльності відповідачів під час розгляду та надання відповіді на звернення ОСОБА_3 від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 в цілому, що зумовлює відсутність підстав для зобов`язання останніх вчинити певні дії, з огляду на похідний характер вказаних позовних вимог.

Отже, адміністративний позов не підлягає до задоволення в цілому.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 5 статті 139 КАС України регламентовано, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі доказів понесення відповідачами судових витрат, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-73, 77-78, 139, 243-246, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, б. 12/2), Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича (01008, м. Київ, вул. Грушевського, б. 12/2) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вичнити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 255, 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.А. Бояринцева

Судді В.В. Аверкова

Н.М. Шевченко