Справа № 480/12375/21
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року м. Київ № 480/12375/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

прийняв до уваги наступне:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.10.2021, винесену у виконавчому провадженні № 65925031 на суму 5 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки судове рішення у справі № 480/2100/20 перебуває на виконанні, зважаючи на тривалу процедуру прийняття Регулятором відповідного рішення та критичну епідеміологічну ситуацію, що склалась на території України. За доводами сторони позивача, невиконання рішення суду зумовлено процедурою прийняття рішення регулятором, а також, відповідно до частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», лише у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, чого і не було враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 матеріали адміністративної справи № 480/12375/21 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Супровідним листом Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2021 направлено адміністративну справу до Окружного адміністративного суду міста Києва.

27.01.2021 вказана справа надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021 справу № 480/12375/21 передано на розгляд судді Арсірію P.O.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/12375/21. Призначено справу до судового розгляду по суті на 31.05.2022 о 10:30 год.

Крім того, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що станом на 21.10.2021, боржником не було виконано рішення суду, про поважні причини невиконання державному виконавцю не повідомлено. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, протягом 10 робочих днів з моменту одержання постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2021, не вжито заходів для виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 № 480/3100/20.

31.05.2022 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.07.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у справі № 480/3100/20.

27.07.2021 до відділу примусового виконання надійшла заява Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.07.2021 № 61067- 11-21 про відкладення провадження виконавчих дій.

З метою виконання судового рішення у справі N 480/3100/20, позивачем було надіслано лист від 29.06.2021 N 7669/17.1.2/7-21 до АТ «Сумиобленерго» (стягувачу), водночас, відповіді станом на 15.11.2021 від АТ «Сумиобленерго».

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.10.2021 у виконавчому провадженні № 65925031 за невиконання рішення суду у справі №480/12375/21 накладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг штраф у розмірі 5100 гривень.

Позивач вважає постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06. 2016 (далі - Закон N 1404-VIII).

Частиною першою статті 13 Закону N 1404-VIII, передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 18 Закону N 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормами частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII, передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно частин першої-другої статті 63 Закону N 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Суд акцентує увагу на тому, що статтею 75 Закону N 1404-VIII, визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тож, з наведеного слідує, що постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду, а тому, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Суд вважає, що лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону N 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте, не зробив цього.

Так, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Сама по собі поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судом досліджено, що оскаржуваною постановою відповідача від 10.09.2021 у виконавчому провадженні N 65925031 за невиконання рішення суду у справі 480/12375/21, було накладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг штраф у розмірі 5100 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відповідача перебуває виконавчий лист виданий 10.12.2020 Сумським окружним адміністративним судом АТ «Сумиобленерго» Згідно з виконавчим документом, НКРЕКП зобов`язано здійснити перерахунок економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 класу напруги на 2020 рік відповідно до вимог п. 3.2 Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 981 від 27.07.2017 в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 №1424, з 01 січня 2020 року.

Водночас, НКРЕКП на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направляла заяву про відкладення провадження виконавчих дій від 16.07.2021 N 1180/15.2/5-21, в якій з урахуванням порядку та тривалості процедури встановлення (перегляду) тарифів, НКРЕКП просила продовжити строк для добровільного виконання судового рішення у справі 480/12375/21.

Однак, важливим є те, що при виконання рішення суду у справі N 480/12375/21, позивач діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статтею 14 якого визначено порядок організації роботи Регулятора та прийняття рішень, за якою, передбачено, що засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті.

Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію. Засідання Регулятора є правомочними у разі присутності на ньому більшості із загального складу Регулятора. У відкритих слуханнях мають право брати участь представники суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, організацій, що представляють інтереси споживачів, громадських організацій, засобів масової інформації та інші заінтересовані особи. Перелік питань, що вносяться на розгляд Регулятора, оприлюднюється не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Регулятора. Разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора проекти рішень Регулятора та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень. Голосування на засіданнях Регулятора здійснюється членами Регулятора особисто та самостійно. Рішення Регулятора вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше чотирьох членів Регулятора, присутніх на засіданні. Кожний член Регулятора має один голос. Член Регулятора, не згодний з прийнятим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, яка додається до такого рішення. Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Разом з тим, порядок підготовки засідань НКРЕКП визначено Розділом 6 Регламенту НКРЕКП, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.12.2016 N 2133.

Згідно пунктів 6.2, 6.4 - 6.8, 6.10 Регламенту, засідання НКРЕКП у формі відкритих слухань проводяться, як правило, один раз на тиждень, у вівторок.

Порядок денний засідання НКРЕКП у формі відкритого слухання формується за пропозиціями Голови, членів НКРЕКП і керівників структурних підрозділів про винесення на засідання питань, які вони вважають за необхідне розглянути на ньому.

Перелік питань, що виносяться на розгляд НКРЕКП, інформація про місце, дату і час проведення засідань у формі відкритих слухань оприлюднюються на офіційному веб-сайті НКРЕКП не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання.

Не пізніше ніж за чотири робочі дні (до 11-00) до засідання НКРЕКП керівники структурних підрозділів надають до структурного підрозділу, що забезпечує організацію засідань НКРЕКП, для формування переліку питань, що виносяться на розгляд НКРЕКП, службові записки, погоджені членом НКРЕКП або керівником апарату НКРЕКП відповідно до розподілу функціональних обов`язків, у яких зазначені питання, які пропонується винести на розгляд НКРЕКП.

Відповідні структурні підрозділи, питання яких винесені на розгляд засідання НКРЕКП, не пізніше як за чотири робочі дні (до 14-00) до дня проведення засідання готують проекти рішень НКРЕКП, зокрема проекти постанов або розпоряджень, що пропонуються до прийняття, та обґрунтування до них, які підписуються керівником структурного підрозділу та візуються членом НКРЕКП відповідно до розподілу обов`язків, одержані зауваження та пропозиції, а також аргументовану позицію НКРЕКП щодо одержаних зауважень, у разі необхідності додаються інші документи: аналітичні довідки, таблиці, діаграми тощо, та направляють в електронному вигляді до Управління інформації та комунікації для оприлюднення на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Перелік питань, що виноситься на розгляд НКРЕКП, затверджується Головою НКРЕКП і доводиться до відома членів НКРЕКП і керівників структурних підрозділів не пізніше як за чотири робочі дні (до 17-00) до дня проведення засідання.

Документи, подані з порушенням установленого порядку і строків, до розгляду не приймаються і до порядку денного не включаються.

Таким чином, Законом про НКРЕКП та Регламентом передбачена чітко визначена процедура прийняття рішень на засіданнях НКРЕКП.

Позивач зазначає про те, що Указом Президента України від 13.03.2020 N 87/2020, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яким з метою запобігання негативному розвитку епідемічної ситуації та забезпечення додержання статті 49 Конституції України, Радою національної безпеки і оборони України, введено ряд обмежувальних карантинних заходів.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 N 338-р «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації», вирішено з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установити для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 01 жовтня 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», передбачено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2021 N 611), з 19.12.2020 до 01.10.2021 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., N 63, ст. 2029).

Пунктом 1 наказу НКРЕКП від 17.03.2020 N 19-а «Про запобіганню поширенню коронавірусу COVID-19 у НКРЕКП» (із змінами, внесеними наказами НКРЕКП від 25.03.2020 N 21-а, від 02.04.2020 24-а, від 08.05.2020 N 40-а, від 22.06.2020 N 57-а, від 28.10.2020 N 102-а), керівникам структурних підрозділів НКРЕКП у період карантину, до внесення змін до Правил внутрішнього службового розпорядку НКРЕКП, рекомендовано дозволити у разі потреби та за ініціативою державного службовця і згодою його безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу (за наявності) виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі НКРЕКП.

Судом враховується й та обставина, що з метою виконання судового рішення у справі № 480/3100/20, позивачем було надіслано лист від 29.06.2021 N 7669/17.1.2/7-21 до АТ «Сумиобленерго» (стягувачу), водночас, відповіді станом на 15.11.2021 від АТ «Сумиобленерго» не надійшло.

Суд ще раз звертає увагу на положення частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за якими, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення, є підставою для звернення до суду, який видав виконавчий документ, з поданням (заявою) про зміну способу і порядку виконання рішення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду з заявами: про роз`яснення судового рішення, про визнання виконавчого листа таким який не підлягає виконанню, про зміну способу виконання рішення суду, а отже дії державного виконавця щодо накладення штрафу вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

З огляду на викладене, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що державним виконавцем було неправомірно винесено постанову про накладення штрафу, оскільки у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, позивач мав право звернутись до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, однак, наданим правом не скористався.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки, інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідком розгляду даного спору, суд вважає, що позовні вимоги, не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Враховуючи приписи частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255, 287 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

Позивач: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19)

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій