Справа № 420/5/22
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 420/5/22

адміністративне провадження № К/990/20141/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Рибачука А.І.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 420/5/22

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Кравця О.О., суддів Зуєвої Л.Є., Коваля М.П.,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 28.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 23.11.2021 № 65;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити з 01.10.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсію, у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) у розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_3 ;

стягнути з ГУ ПФУ в Одеській області судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн та 908, 00 грн - судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала протиправністю рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки частина перша статті 36 Закону № 1058-IV визначає перелік осіб, яким призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, та зазначена норма не містить обов`язкового виключення дітей із членів сім`ї померлого годувальника, в зв`язку з їх народженням пізніше зазначеного у частині другій цієї ж статті десятимісячного терміну з дня смерті годувальника. При цьому позивачка зазначила, що оспорюване рішення відповідача є дискримінаційним по відношенню до малолітньої ОСОБА_2 , яка дійсно була народжена майже через два роки після смерті її батька за допомогою репродуктивних технологій, але це не відміняє батьківства ОСОБА_3 та відповідно вона є його біологічною донькою, та має всі відповідні права та гарантії, які передбачені законом.

Щодо розміру пенсії позивачка зазначила, що на двох та більше непрацездатних членів сім`ї пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі 100 % пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

2. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 27.05.2022 задовольнив позовні вимоги.

3. П`ятий апеляційний адміністративній суд постановою від 15.07.2022 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. 02.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 - залишити в силі.

5. Верховний Суд ухвалою від 22.08.2022 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою з підстави, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України),та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. У справі, яка розглядається суди встановили, що 22.09.2016 між позивачкою та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

У вересні 2017 року чоловіку позивачки ОСОБА_3 було встановлено діагноз меланома тулуба, яка не підлягала лікуванню.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до Центру реконструктивної та відновної медицини Університетської клініки Одеського національного медичного університету із заявою щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій, у зв`язку із чим, зокрема було здійснено кріоконсервацію сперми, ооцитів, оваріальної тканини чи біологічного матеріалу, отриманого з яєчка або його придатка за заявою від 04.09.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 618.

20.04.2019 ОСОБА_1 було проведене перенесення ембріонів, які були отримані в результаті запліднення яйцеклітини заявниці та померлого ОСОБА_3 .

В результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій у заявниці наступила вагітність, яку вперше було підтверджено 03.05.2019, яка завершилась пологами, в результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_2 .

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.07.2021 у справі №523/19447/20 встановлено факт, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , та який помер в місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 01.10.2021 № 8969 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, зазначивши, що кількість утриманців « 2», пенсія на іншій підставі не призначалась, на сьогодні - не працює.

До заяви були подані документи на підтвердження права на призначення пенсії: військовий квиток, диплом, трудова книжка ОСОБА_3 , довідка до акта огляду МСЕК ОСОБА_3 про встановлення першої «А» групи інвалідності, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21.07.2021 у справі №523/19447/20.

ГУ ПФУ в Одеській області згідно з поданою заявою від 01.10.2021 призначило пенсію у зв`язку із втратою годувальника - ОСОБА_3 . ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 в розмірі 50 % для обчислення пенсії у разі втрати годувальника.

Разом з цим 08.10.2021 ГУ ПФУ в Одеській області був направлений лист за вих. № 1500-0304-5/126740 до Пенсійного фонду України про надання роз`яснень щодо правомірності призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Листом Пенсійного фонду України від 12.11.2021 було надано роз`яснення, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника), а рішення Суворовського районного суду (щодо визнання батьківства) не містить зобов`язання щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, що призначає пенсію, яким було розглянуто заяву позивачки - ГУ ПФУ в Запорізькій області.

З урахуванням наданих Пенсійним фондом України роз`яснень, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення від 23.11.2021 № 5 про відмову у призначенні пенсії, з підстав того, що дитина ОСОБА_2 народилась після спливу 10 місяців з дня смерті годувальника.

Не погоджуючись із таким рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною померлого годувальника - ОСОБА_3 , мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону № 1058-IV у розмірі, визначеному відповідно до статті 37 цього ж Закону - на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

8. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що до кола осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника, вказаних у частині другій статті 36 Закону № 1058-ІV, відносяться діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника, у тому числі внаслідок штучного запліднення, яке відбулось у період життя особи, яка мала бути годувальником дитини) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 у розумінні норм чинного законодавства не був годувальником ОСОБА_2 , а її народження внаслідок штучного запліднення, що відбулось після спливу 10 місяців після смерті ОСОБА_3 - не надає їй ( ОСОБА_2 ) права на пенсію, у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до вимог частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV .

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що єдине тлумачення Верховним Судом положень статті 36 Закону № 1058-ІV дасть можливість відновити порушені права малолітньої ОСОБА_2 та не допустити в майбутньому прийняття судами та органами Пенсійного фонду України дискримінаційних рішень по відношенню до дітей, які були і будуть зачаті та народжені за допомогою репродуктивних технологій, у тому числі після смерті біологічних батьків, не ставлячи в залежність від цього об`єм їх прав та свобод, гарантованих законодавством України, Загальною декларацію прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

10. У відзиві на касаційну скаргу позивачки ГУ ПФУ в Одеській області просить залишити останню без задоволення, а оскаржуване ОСОБА_1 судове рішення - без змін, оскільки норми статті 36 Закону № 1058-ІV чітко визначають, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, зокрема дітям (у тому числі дітям, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років; чоловікові (дружині), померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

12. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

14. Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

15. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, зокрема: кожна малозабезпечена людина має право на соціальну та медичну допомогу; сім`я як головний осередок суспільства має право на належний соціальний, правовий та економічний захист для забезпечення її всебічного розвитку; діти та підлітки мають право на належний соціальний, правовий та економічний захист.

16. Отже, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

17. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

18. Одним з видів соціального забезпечення є щомісячні державні виплати особам, які не є працездатними з певних причин, зокрема - пенсія по втраті годувальника.

19. Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, регламентовані положеннями статті 36 Закону № 1058-IV, згідно із частиною першою якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

20. Отже, право особи на отримання пенсії, у тому числі у зв`язку із втратою годувальника, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

21. При цьому, частиною другою статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема:

діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні (пункт 2);

чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років (пункт 3).

22. Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначається згідно із статтею 37 Закону № 1058-IV, частиною першою якої передбачено, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

23. Так, у справі, яка розглядається, спірним є рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.11.2021 № 65 «Про відмову у призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої із застосуванням штучного запліднення із використанням допоміжних репродуктивних технологій, з мотивів того, що ОСОБА_2 народилась після спливу 10 місяців з дня смерті годувальника.

24. Перевіряючи оспорюване рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

25. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

26. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

27. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, відповідно до положень частин першої - третьої статті 7 якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

28. Положеннями статті 48 Закону України від 19.11.1992 № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що на прохання дієздатної жінки можуть бути застосовані методи штучного запліднення й імплантації ембріона. Умовами правомірності реалізації цих методів медичного втручання згідно із законом є: суб`єкт реалізації права - повнолітня дієздатна жінка; письмова згода подружжя; забезпечення анонімності донора; збереження медичної таємниці.

29. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2013 № 787 «Про затвердження Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні» затверджено Порядок застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, який деталізує положення Основ законодавства України про охорону здоров`я щодо проведення допоміжних репродуктивних технологій, а саме регулює відносини між пацієнтами (жінками, чоловіками) та закладами охорони здоров`я, які забезпечують застосування методик допоміжних репродуктивних технологій, та визначає механізм та умови застосування методик допоміжних репродуктивних технологій.

30. Верховний Суд звертає увагу на те, що право пари зачати дитину і для цього вдаватись до репродуктивної медицини захищене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки цей вибір є різновидом вияву приватного і сімейного життя (S.H. і Інші проти Австрії [ВП], § 82; Knecht проти Румунії, § 54).

31. Відтак, суд не може втручатись в прийняття подібних рішень, адже це є прямим порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Також встановлено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

32. При цьому, відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

33. Згідно із пунктом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

34. З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, право дитини, народженої в результаті штучного запліднення, що відбулось після спливу 10 місяців після смерті батьків (одного з батьків), які в розумінні статті 36 Закону № 1058-IV є годувальниками, на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, як складової частини права на соціальний захист, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України, не може ставитись в залежність із часом її народження, оскільки таке народження може відбутись й після спливу 10 місяців після смерті годувальника.

35. За таких обставин, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини другої статті 36 Закону № 1058-IV з дотриманням статті 24 Конституції України та статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року без дискримінації за ознакою часу народження та способу запліднення, тобто без прив`язки до народження дитини до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника.

36. Таким чином, застосовуючи вказаний висновок до встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції не ґрунтується на правильному розумінні законодавства, оскільки суди не повинні застосовувати норми закону України, які не відповідають міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, незалежно від того, чи оскаржувались такі положення законодавства в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.

37. Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому його постанова підлягає скасуванню.

38. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

39. З огляду на наведене, оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022 слід скасувати із залишенням в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2022.

Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022 скасувати, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 у справі № 420/5/22 - залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіА.І. Рибачук С.Г. Стеценко Л.В. Тацій