Справа № 500/221/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/221/22 пров. № А/857/9466/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Мандзієм О.П.; складене в повному обсязі 19 травня 2022 року) в адміністративній справі № 500/221/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив визнати дії Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області) протиправними, а вимогу про сплату боргу від 10.02.2021 і суму боргу зазначену у відповіді № 9860/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 від 21.12.2021 скасувати як неправомірно визначені, недостовірні, незаконні, протиправні.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо про вимогу від 10.02.2021 № Ф-13432-13У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9319,49 грн. Відповідно до відповіді ГУ ДПС у Тернопільській області № 9860/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 від 21.12.2021 сума боргу, з урахуванням зарахованих 3300,00 грн згідно платіжного доручення № 78920221 від 20.02.2021, становить 6019,49 грн. Проте банківські квитанції про перерахування єдиного внеску є незаперечним доказом сплати, які не були враховані при формуванні оскаржуваних вимоги про сплату боргу та відповіді. Здійснення ж технічної помилки під час перерахування грошового зобов`язання платіжним дорученням №73140362 від 29.12.2021 не містить ознак бездіяльності і не є підставою для застосування санкцій. Водночас у спірних правовідносинах була подвійна сплата єдиного внеску: позивачем, пенсійного віку і без отримання реального доходу з адвокатської діяльності, та Західноукраїнським національним університетом, як його роботодавцем, у розмірі не менше мінімального.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу ГУ ДПС у Тернопільській області від 10.02.2021 № Ф-13432-13 У.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції не враховує всіх обставин справи, прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач станом на 01.01.2002 зареєстрований як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. З інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 видно, що в суму недоїмки по єдиному внеску в розмірі 6019,49 грн входить: розмір єдиного внеску, нарахований в 2017 - 2022 роках, в сумі 38 888,74 грн; штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 5641,47 грн; сплачена сума єдиного внеску у розмірі 38 510,72 грн, в тому числі зарахованих 3300,00 грн згідно платіжного доручення № 78920221 від 20.02.2021.

Щодо твердження позивача про сплату єдиного соціального внеску у розмірі 3178,12 грн із зазначенням у квитанції про оплату помилкового ідентифікаційного коду, повідомив, що зарахування/повернення надміру та/або помилково сплачених коштів по єдиному внеску відбувається в межах одного рахунку. ОСОБА_2 має право звернутися із заявою до контролюючого органу щодо повернення йому помилкового сплачених коштів.

На переконання скаржника, оскільки чинним законодавством передбачено обов`язок платниками податків сплачувати єдиний внесок незалежно від факту отримання доходу, а в охоплений вимогою, що оскаржується період не було зупинено право на здійснення адвокатської діяльності, то законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скарга є безпідставною, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 01.01.2002 взятий на облік в контролюючому органі як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, відповідно до витягу з інформаційної системи "Податковий блок. Облік платників податків". Дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності (адвокат) 13.10.1999, дата встановлення пенсії 01.01.2018 (а. с. 74).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 , виданому 07.07.2016, позивач є пенсіонером (а.с.22).

Позивачем сформовано та подано податкові декларації про майновий стан і доходи, а також звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 - 2020 роки з нульовими показниками чистого доходу (прибутку) (а.с.27-39).

Згідно з інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 нараховувався єдиний внесок як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність (а.с. 75 - 88).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, 10.02.2021 ГУ ДПС у Тернопільській області виставило позивачу вимогу № Ф-13432-13У про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 12.08.2021 в сумі 9319,49 грн, в тому числі недоїмка 7517,18 грн, 908,58 грн, пеня 893,73 грн (а. с. 17).

За результатами розгляду заяви позивача щодо правомірності нарахування єдиного внеску за період здійснення незалежної професійної діяльності, ГУ ДПС у Тернопільській області листом № 9860/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 від 21.12.2021 повідомило, що сума боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 21.12.2021 становить 6019,49 грн. Згідно з інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 нараховано єдиного внеску за 2017 - 2022 роки в сумі 38 888,74 грн; штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 5641,47 грн; сплачено єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 21.12.2021 у розмірі 38 510,72 грн, в тому числі зараховано 3300,00 грн згідно платіжного доручення № 78920221 від 20.02.2021 (а.с.46-51).

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску та наданою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що враховуючи обставини у справі та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на нараховування та сплату роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску на місяць, за спірний період, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, як наслідок оскаржувана вимога від 10.02.2021 № Ф-13432-13 У про сплату боргу є необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, з порушенням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим суд зауважив, що відповідь № 9860/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 від 21.12.2021, у якій ГУ ДПС у Тернопільській області зазначено суму боргу за результатами розгляду заяви позивача щодо правомірності нарахування єдиного внеску за період здійснення незалежної професійної діяльності, не є рішенням суб`єкт владних повноважень, що безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і носить обов`язковий характер.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання про відсутність підстав для скасування суми боргу, зазначеній у відповіді № 9860/6/19-00-24-04/32773 від 21.12.2021, як такій, що не породжує будь-яких правових наслідків для позивача та не є індивідуальним актом в розумінні КАС України, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пунктів 2, 6 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема:

роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, яка визначає базу нарахування єдиного внеску, єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначає стаття 9 Закону № 2464-VI.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відтак, за змістом цих норм, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Водночас, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За приписами підпункту 14.1.226 пункту14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 63 ПК України регламентовано загальні положення щодо обліку платників податків.

За приписами пунктів 63.1, 63.2 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Згідно пункту 178.1 статті 178 ПК України (яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність) особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 65.2, 65.3 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

При цьому, пунктами 6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання; заяву за формою № 5-ОПП; копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4, частини першої статті 13 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Отже, із наведених вище положень ПК України та Закону № 5076-VI слідує що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Поряд із тим особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником, що випливає із буквального тлумачення положень пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 500/576/19, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Також Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 05.12.2019 (справа № 260/358/19) та від 05.03.2020 (справа № 824/509/19-а) досліджував проблематику питання щодо адміністрування Законом Закону № 2464-VI єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, та у своєму рішенні зазначив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Наявність в особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Враховуючи, що в період, за який позивачу нараховано єдиний внесок, він перебував у трудових відносинах, тобто був застрахованою особою; обов`язок зі сплати єдиного внеску за нього покладався на його роботодавця, який фактично і здійснював сплату вказаного єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність за таких обставин у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за вказаний період, позаяк мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження господарської діяльності судом апеляційної інстанції не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, відповідачем під час розгляду справи не надані.

З наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2021 № Ф-13432-13 У є протиправною та підлягає скасуванню.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають, а тому не потребують додаткового аналізу та спростування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року в адміністративній справі № 500/221/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин