Справа № 380/1453/22
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1453/22 пров. № А/857/7741/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року (суддя Хома О.П., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/1453/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 . звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області та просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2022 №Ф-5771-51 У.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року позов задоволено повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Головне управління ДПС у Львівській області, яке в апеляційній скарзі покликаються на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимога про сплату боргу від 09.02.2022 №Ф-5771-51 У винесена відповідно до вимог чинного законодавства, відтак підстав для її скасування немає.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи в межах апеляційної скарги, відзиву, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, а саме відповідно до даних трудової книжки позивача, останній з 1990 року та по даний час працює як найманий працівник на різних підприємствах.

Також, відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-5 у період з 1999 року по 2021 рік ОСОБА_1 працює як найманий працівник та відносно нього роботодавцем сплачується єдиний соціальний внесок.

Окрім цього, згідно до наданих відповідачем відомостей з бази Державної податкової служби України, ОСОБА_1 зареєстрований 24.07.2000 як фізична особа-підприємець.

В подальшому, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 12.05.2021 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за номером запису: 001118633. Підстава: власне рішення.

09.02.2021 ГУ ДПС у Львівській області на ім`я ОСОБА_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5771-51-У, що виникла станом на 26.03.2021 у сумі 37788, 74 грн.

Як видно з матеріалів справи, а саме відповідно до долученого до матеріалів справи витягу з інтегрованої картки платника податку ФОП ОСОБА_1 вказана сума заборгованості нарахована за період з 09.02.2018 по 20.05.2021.

ОСОБА_1 не погодившись з даною вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 №Ф-5771-51-У на суму 37 788 грн 74 к. звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»№2464-VI (далі Закон №2464-VI)єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування- це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Абзацом 2 частини 1 статі 5 Закону №2464-VI передбачено, що взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1,4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 5, вказаного вище закону зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи), надання контролюючим органам відомостей про клас професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування (далі - Фонд соціального страхування), надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за № 1553/26330 (далі Порядок № 1162), пунктами 3, 4 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Взяття на облік платників єдиного внеску здійснюється контролюючим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Як вірно зазначено судом першої інстанції зняття з обліку платників єдиного внеску - юридичних осіб (відокремлених підрозділів) та фізичних осіб підприємців врегульовано Розділом IV (в редакції наказу №1105 від 30.11.2015), пункт 8 якого стосується зняття з обліку платників єдиного внеску фізичних осіб - підприємців та відповідно до якого процедури зняття з обліку платника єдиного внеску у контролюючому органі розпочинаються у разі надходження від державного реєстратора відомостей про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. До реєстру страхувальників вносяться відповідні записи із зазначенням дати та причини зняття з обліку платника єдиного внеску. Датою зняття з обліку платника єдиного внеску є дата внесення запису до реєстру страхувальників. Дані про зняття з обліку платника єдиного внеску (фізичної особи - підприємця) передаються до державного реєстратора.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Порядку № 1162 дає підстави стверджувати, що платником єдиного внеску є фізична особа-підприємець, який в розумінні Закону № 2464-VI є страхувальником, облік яких веде контролюючий орган.

Проте як вірно зазначено судом першої інстанції, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов єдиний соціальний внесок не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що з метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказане дає підстави стверджувати, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску ( відповідає позиції Верховного суду, яка викладена у постанові від 07.07.2021 у справі № 142/252/19).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірна вимога відповідачем сформована у зв`язку з наявністю у позивача боргу зі сплати єдиного соціального внеску, нарахованого контролюючим органом за період з 09.02.2018 по 20.05.2021.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з записів трудової книжки позивача та відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-5 останні підтверджують те, що у період з 09.02.2018 по 20.05.2021 ОСОБА_1 працював як найманий працівник та відносно нього роботодавцями сплачувався єдиний соціальний внесок у визначеному законом розмірі.

Відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку по сплаті за цей період єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, а у податкового органу правових підстав для нарахування позивачу єдиного соціального внеску.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не пропущено строк оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 №Ф-5771-51 У, оскільки позивач стверджує, що про наявність спірної вимоги йому стало відомо в грудні 2021 року, під час зупинки автомобіля працівниками поліції, які повідомили про те, що вказаний автомобіль перебуває у розшуку на підставі постанови державного виконавця Залізничного Відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (м. Львів). Зі змістом оскаржуваної вимоги представник позивача - адвокат Савка Т.В. ознайомився 14.12.2021, після звернення із клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66683415, що підтверджується копією вказаного клопотання. В суд ОСОБА_1 звернувся 10.01.2022 шляхом направлення цього позову поштовим відправленням, тобто в межах передбаченого КАС України строку.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог до задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у справі № 380/1453/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга