Справа № 520/4678/22
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 жовтня 2022 року № 520/4678/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ), за участі третьої особи: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вул. Студентська, буд. 5/6,м. Харків,61024) про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу (недоїмку) №Ф-2310-57 від 10.11.2020р. Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмку).

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, дослідивши надані матеріали справи, суд вказує наступне.

Відповідно до відомостей ІТС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС з 20.05.2005 по теперішній час як фізична особа - підприємець.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-УІ (далі - Закон № 2464-УІ), зі змінами та доповненнями.

За визначенням п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону N° 2464-УІ єдиний внесок - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вичерпне коло суб`єктів, які є платниками єдиного внеску, визначено ст. 4 Закону № 2464-УІ. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачений законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Закон № 2464-УІ розмежовує роботодавців та фізичних осіб - підприємців як різних платників єдиного внеску, більше того, перебуваючи найманим працівником, особа не позбавлена можливості здійснювати підприємницьку діяльність.

Також будучи найманим працівником, фізична особа - підприємець не звільняється від виконання своїх обов`язків як фізичної особи - підприємця, зокрема передбачених ст. 6 Закону № 2464-УІ.

Більше того, Законом № 2464-УІ не передбачено звільнення особи від сплати за себе єдиного внеску у разі перебування у статусі фізичної особи підприємця та одночасно перебуваючи найманим працівником.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-УІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з змінами, внесеними Законом України від 06.12.2016 № 1774-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) та Законом України від 03.10.2017 № 2148-УІІІ (далі - Закон № 2148) до Закону України № 2464-УІ, з 01.01.2017 у разі якщо фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, не отримано дохід (прибуток) у звітному році (з 01.01.2018 - кварталі) або окремому місяці звітного року (з 01.01.2018 - кварталу), такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464-УІ.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-УІ у редакції Законів № 1774 та № 2148).

Системний аналіз викладених вище норм права свідчить про те, що необхідною умовою для сплати єдиного внеску за загальним правилом є отримання доходу.

Однак, за спеціальним правилом у разі відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному ропі (з 01.01.2018 - кварталі) або окремому місяці звітного року (з 01.01.2018 - кварталу) (тобто у разі відсутності доходу), законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, у розмірі, не меншому від мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального платежу з єдиного внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, на думку суду, доводи Позивача про відсутність обов`язку сплачувати єдиний внесок у зв`язку з не здійсненням нею підприємницької діяльності та неодержанням доходу не мають жодного законодавчо встановленого підтвердження та є хибними.

Застосовним відносно спірних правовідносин є правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19, відповідно до якого фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування повинні сплачувати єдиний внесок у порядку Закону № 2464-УІ у редакції Закону № 2148 безвідносно до події отримання доходу та безвідносно до події проведення перевірки, складання акту перевірки чи будь-яких інших письмових документів.

Нарахування Позивачу єдиного внеску ГУ ДПС здійснювалось виходячи з розміру мінімального страхового внеску на місяць.

Такий стан реалізації адміністративним органом функції контролю узгоджується з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-УІ.

Як зазначено ч. 2 ст. 9 Закону України № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із частинами 1 - 4 статті 25 Закону України № 2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначена Законом України № 2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів деталізовано визначено нормами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449; далі - Інструкція № 449).

Відповідно до п. 10 розділу IV Інструкції № 449 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Крім того, статтею 9 Закону України № 2464 та п. 10 розділу IV Інструкції № 449 передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється не тільки на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських документів , а і інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Тому суд вважає, що визначальним у межах саме даного спору є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати заявником єдиного внеску, на підставі відомостей з інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме даних з інтегрованої картки платника єдиного внеску.

Отже, з 01.01.2017 законодавством визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у спірний період перебував у трудових відносинах, а отже, обов`язок зі сплати єдиного внеску виконувався роботодавцем.

Однак, з наданих копій трудової книжки Позивача вбачається, що з 19.12.2016 ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням з ТОВ «Паркінг», з 26.06.2017 прийнято на роботу до Комунального підрядного підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд».

А. отже, у період з 19.12.2016 по 26.06.2017 Позивач не був найманим працівником, сплата єдиного внеску у цей період відсутня.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належним доказом на підтвердження факту сплати за Позивача роботодавцем єдиного внеску є довідка ОК-7, яка містить інформацію щодо страхувальників, які подавали відомості про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку, також інформацію щодо кожного із страхувальників за кожен місяць розмір заробітку, з якого сплачені страхові внески, відмітки про сплату страхових внесків. Звертаємо увагу, що такої довідки Позивачем до суду та до ГУ ДПС надано не було.

Таким чином, Позивачем належним чином не доведено, що у період з 2017 по 2021 рік включно він перебував у трудових відносинах.

Суд зауважує, що на підтвердження заявлених позовних вимог Позивачем не наведено юридично спроможних доводів, а підставою позову є сама лише незгода заявника із законодавчо встановленим обов`язком сплачувати єдиний внесок.

Судом встановлено, що в ІТС «Податковий блок» нараховано суми єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 :

Нарахування єдиного внеску № 3820805/єу від 09.02.2018 року - 8448, 00 гривень (за 2017 рік, 704 х 12 міс).

Нарахування ЄВ № 6951151/ev від 19.04.2018 року, терм, сплати - 19.04.2018 року - 2 457, 18 гривень (за 1 квартал 2018 року).

Нараховано ЄВ № 8341299/ev від 19.07.2018 року, терм, сплати 19.07.2018 - 2 457, 18 гривень ( за 2 квартал 2018 року).

Нараховано ЄВ № 9736603/ev від 19.10.2018 року, терм, сплати 19.10.2018 - 2 457, 18 гривень (за 3 квартал 2018 року).

Нараховано ЄВ № 1017045/ev від 21.01.2019 року, терм, сплати 21.01.2019 - 2 457, 18 гривень (за 4 квартал 2018 року).

Нараховано ЄВ № 3933751/ev від 19.04.2019 року, терм, сплати 19.04.2019 - 2754, 18 гривень (за 1 квартал 2019 року).

Нараховано ЄВ № 5411723/ev від 19.07.2019 року, терм, сплати 19.07.2019 - 2754, 18 гривень (за 2 квартал 2019 року).

Нараховано ЄВ № 6890075/ev від 21.10.2019 року, терм, сплати 21.10.2019 - 2754, 18 гривень (за З квартал 2019 року).

Нараховано ЄВ № 1006290/ev від 20.01.2020 року, терм, сплати 20.01.2020 - 2754, 18 гривень (за 4 квартал 2019 року).

Нараховано ЄВ № 2494597/ev від 21.04.2020 року, терм, сплати 21.04.2020 - 2078,12 гривень (за січень-лютий 2020 року).

Нараховано ЄВ № 3992613/ev від 20.07.2020 року, терм, сплати 20.07.2020 - 1039,06 гривень (за червень 2020 року).

Нараховано ЄВ № 5475184/ev від 19.10.2020 року, терм, сплати 19.10.2020 - 3178,12 гривень (за 3 квартал 2020 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України № 2464-УІ у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Згідно з правовим висновком постанови Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

Зважаючи на викладене, суд робить висновок, що відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених Законом.

Приписами п. 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Оскаржувана вимога направлена ГУ ДПС на податкову адресу Позивача відповідно до ідентифікаційних даних ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що вимога від 10.11.2020 № Ф-2310-57 у розмірі 35 588,74 грн. направлена Позивачу засобами поштового зв`язку за податковою адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У зв`язку із закінченням терміну зберігання поштове відправлення № 099 повернуто до ГУ ДПС.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 804/1318/18 зазначено, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не в праві посилатися на неотримання ним кореспонденції як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Водночас, ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку щодо своєчасності та повноти нарахування та сплати єдиного внеску, а також не вживав заходів щодо припинення своєї підприємницької діяльності, у відповідності до норм законодавства ГУ ДПС сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 № Ф-2310-57 у розмірі 35 588,74 грн., яка, на думку суду, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ), за участі третьої особи: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вул. Студентська, буд. 5/6,м. Харків,61024) про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.