Справа № 160/20980/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2022 року м.Дніпросправа № 160/20980/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року у справі № 160/20980/21 (суддя Букіна Л.Є., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Малинка» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Малинка» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про накладення штрафу від 12.10.2021 № ДН-4617/1406/АВ-ФС/208 у розмірі 600 000 грн. та припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 27.09.2021 № ДН-4617/1406/АВ/П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що факт допущення ним не встановлених осіб до виконання роботи не підтверджений жодним доказом та базується виключно на припущеннях посадових осіб відповідача. Також підкреслює, що посадові особи відповідача здійснювали інспекційне відвідування на земельній ділянці, не усвідомлюючи того, чи провадить на ній господарську діяльність суб`єкт перевірки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року адміністративний позов задоволено, судом визнані протиправними та скасовані оскаржені позивачем постанова про накладення штрафу та припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. У скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю щодо допущення 10 працівників до роботи без укладання з ними трудового договору. Ці висновки обумовлені тим, що на вимогу осіб, які здійснювали перевірку були надані документи, відповідно до яких відсутні докази укладання трудових договорів з такими особами. При цьому, витребування документів щодо власності чи користування земельних ділянок знаходиться поза межами повноважень цих осіб.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві позивач стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Компанія Малинка» є суб`єктом господарювання юридичною особою приватного права, яка здійснює діяльність з вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників.

Інспектором праці з 14.09.2021 по 27.09.2021 проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Малинка» з питань додержання вимог законодавства про працю.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 27.09.2021 № ДН-4617/1406/АВ (далі акт), в якому зафіксовано, що під час проведення відвідування позивача за місцем здійснення господарської діяльності (поле з насадженням малини та ожини), за адресою: с. Ляшківка, Царичанського району, Дніпропетровської області встановлено 10 осіб, які були задіяні у виробничому процесі позивача та виконували роботу по збору сезонного врожаю малини без з укладання з ними трудового договору, що є порушенням ч.1 статті 21 та ч. 3 статті 24 КЗпП, а також вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 в частині неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття 10 працівників на роботу.

На підставі зазначено акту та встановлених порушень, 12.10.2021 першим заступником начальника Управління Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу № ДН-4617/1406/АВ-ФС/208, якою на позивача накладено штраф у розмірі 600 000 грн.

Також за результатами розгляду названого акту відповідачем відносно позивача винесено пропис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 27.09.2021 року № ДН-4617/1406/АВ/П.

Вважаючи постанову про накладення штрафу та припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю протиправними, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржені позивачем рішення відповідача зазначив, що відповідачем не підтверджено факт використання позивачем у своїй підприємницькій діяльності осіб без укладення трудового договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 №96 (далі Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Держпраця відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).

Пунктом 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Управлінню Держпраці у Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V).

Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання (стаття 3 Закону № 877-V).

Згідно з частинами першою, четвертою та п`ятою статті 5 Закону № 877-V планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок. Органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу. Строк здійснення планового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`яти робочих днів. Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

За змістом положень статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, у якому зазначає стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

На виконання частини першої статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 823, який на момент виникнення спірних правовідносин був чинним та визначав процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування, пункт 1).

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку (пункт 1 Порядку).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 823 Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави та порядок проведення інспекційного відвідування позивачем не оскаржується, останній не згоден з висновками відповідача, викладеними в Акті, на підставі якого і прийнято оскаржені у цій справі постанову та припис.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема:

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;.

Згідно з пунктом 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Встановлені обставини свідчать про те, що посадовими особами відповідача в ході проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення встановлено допуск позивачем певних осіб до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу.

Ці висновки обумовлені відповідачем встановленими під час інспекційного відвідування обставинами збирання 10 невстановленими особами врожаю на земельних ділянках, де проводить господарську діяльність позивач.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Отже визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення факту використання позивачем у його підприємницькій діяльності найманої праці осіб без укладення трудового договору, та наявність ознак трудових правовідносин між позивачем як роботодавцем та такими особами як працівникоми.

Як вже зазначено вище, підставою для висновків про допущення позивачем порушень вимог законодавства про працю слугували встановлені під час інспекційного відвідування обставини збирання 10 невстановленими особами врожаю на земельних ділянках, де проводить господарську діяльність позивач.

Як слідує із доданих відповідачем матеріалів, такі висновки обумовлені виключно на підставі присутності зазначених вище осіб на полі з насадженням малини та ожини, за адресою: с. Ляшківка, Царичанського району, Дніпропетровської області, що зафіксовано на відеозаписах у день проведення інспекційного відвідування.

Водночас, в акті перевірки не підтверджено жодним доказом факт використання позивачем у своїй підприємницькій діяльності найманої праці цих осіб, а також не зазначено, чи виконували такі особи будь-яку іншу роботу, пов`язану з веденням підприємницької діяльності саме позивачем.

З відеозаписів інспекційного відвідування вбачається, що на ньому міститься тільки фото та відео записи, під час яких працівники управління Держпраці з`ясовують причину знаходження осіб у полі за вказаною адресою, тобто відео містить запис, що свідчить про проведення інспекційного відвідування, а також запис на якому відображено обстеження поля та знаходження в ньому окремих осіб.

Також встановлено, що під час опитування таких осіб, останні не підтверджували факт їхнього перебування в трудових відносинах з позивачем, виконання ними роботи та отримання за це заробітної плати, при цьому, що цей запис не містить відомостей, які могли б ідентифікувати цих осіб, у тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду тощо, у зв`язку із чим не можуть бути визнані належним доказом виявленого правопорушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем факту допущення позивачем 10 осіб до виконання робіт без укладення у письмовій формі трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Отже, з огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні постанова та пропис прийняті за відсутності з боку позивача порушень вимог трудового законодавства у вигляді допуску до роботи без видання відповідних наказів про прийняття на роботу, а тому останні підлягали скасуванню.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року у справі № 160/20980/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак