Справа № 640/32031/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/32031/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Мисюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна»

до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2021 №2,

за участю:

представника позивача - Ларіонова М.О.,

представника відповідача - Франчука Я.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 20.08.2021 №2.

В обґрунтування заявлених вимог позивач не погоджується із висновками податкового органу щодо нереальності господарських операцій з контрагентами та прийнятим на підставі цих висновків рішенням, вважає його протиправним, таким, що порушує його права, свободи та інтереси, та таким, що підлягає скасуванню. Позивач наголошує, що господарські операції носили реальний характер та підтверджується належним чином оформленими обов`язковими первинними документами, які в повному обсязі були надані під час перевірки. Вказано, що позивач закупляв зернові культури для їх подальшого експорту, без поставок зернових від контрагентів позивач не зміг би виконати свої зобов`язання перед третіми особами щодо поставки законтрактованих об`ємів зернових. Також наголошено, що рух товару від контрагентів до позивача підтверджується листами, наданими акціонерного товариства "Укрзалізниця", припортовим зерноперевантажувальним терміналом, а також документами перевізників (залізничні накладні, договори на транспортно- експедиційне обслуговування, договори та акти про надання послуг, ТТН). На думку позивача, останній дотримався вимог належної податкової обачності, зокрема, перевірив добросовісність та правосуб`єктність контрагентів, а також отримав документальне підтвердження легальності джерела походження придбаного товару. Наявність у сільськогосподарських виробників значних матеріальних та земельних ресурсів підтверджується статистичними даними, які були надані Головними управліннями статистики, самим податковим органом в Акті перевірки, а також документами виробників сільськогосподарської продукції (податковими деклараціями, довідками місцевих виконавчих комітетів та відділів Держгеокадастру, звітами про збирання врожаю, звітами про площі та валові збори сільськогосподарських культур, звітами про посівні площі сільськогосподарських культур, фінансовою звітністю, повідомленнями про об`єкти оподаткування). Також зазначено, що розрахунки податкового органу щодо середньої врожайності, а також необхідного обсягу земельних ресурсів у сільськогосподарських виробників є некоректними та не спростовують наявність у сільськогосподарських виробників достатнього обсягу земельних ресурсів. Посилання податкового органу на імовірні порушення, допущені у ланцюгу постачання, на думку позивача є протиправними та спростовуються усталеною судовою практикою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем 15.12.2021 подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» при виборі контрагентів не керувалось належною обачністю та не здійснило належної перевірки податкової «доброчесності» досліджуваних контрагентів, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ та бюджетного відшкодування.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій додатково наголошено на обгрунтованості позовних вимог, та зазначено, що позивач перевіряє наявність у сільськогосподарських виробників ресурсів для виробництва саме законтрактованого обсягу товару, а не всієї реалізованої сільськогосподарськими виробниками продукції. При розрахунку необхідного обсягу земельних ресурсів податковим органом позивач вказує, що останнім враховано показники середньої врожайності області. Проте, на думку позивача врожайність у різних районах областей може істотно відрізнятися.

Позивач вказує, зокрема, що у відповідь на адвокатський запит, який знаходиться у матеріалах справи, Головне управління статистики у Кіровоградській області повідомило, що урожайність кукурудзи на зерно по підприємствах Гайворонського району Кіровоградської області (місцезнаходження земель ПСП "Перемога", ) у 2020 року становила 39,7 ц/га (3,97 т/га), а не 26,7 ц/га, як зазначено в Акті перевірки.

Позивачем наголошено, що перед вступом у господарські відносини з контрагентами позивачем проведено багаторівневу процедуру перевірки та підтвердження їх добросовісності - запитано реєстраційні документи, копії знаходяться у матеріалах справи, перевірено інформацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань, базах даних ДПС, Єдиному державному реєстрі судових рішень та інше, а також позивачем перевірено джерело походження сільськогосподарської продукції, а також наявність у сільськогосподарських виробників достатнього обсягу ресурсів, копії відповідних документів знаходяться у матеріалах справи.

На думку позивача, вчинення зазначених дій, свідчить про виконання позивачем вимог належної податкової обачності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що сума заявлена позивачем до відшкодування становить більше 100 тис. гривень та у контролюючого органу були наявні підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.8. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Зазначено, що перевірку проведено на підставі наказу від 20.05.2021 №438, тобто згідно з приписами пункту 78.1.8 статті 78 та пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України.

Позивачем подані додаткові пояснення щодо відсутності підстав для проведення перевірки бюджетного відшкодування ПДВ, в обгрунтування яких зазначено, що буквальне тлумачення норми підпункту 78.1.8. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки: подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми ПДВ; подання декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. При цьому у першому випадку, що має місце в розглядуваній справі з огляду на виявлене завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V Податкового кодексу України.

В судовому засіданні 29.09.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Центральним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на підставі направлення від 24.06.2021 №499, від 24.06.2021 №498 та наказу від 18.06.2021 №438 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» щодо питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за квітень 2021 року з урахуванням періодів деларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків

За результатами проведеної перевірки складено акт від 19.07.2021 №630//41649076 (далі - Акт перевірки), яким зафіксовано порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна»:

пункту 44.1 статті 44, підпункту 198.1, пункту 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПКУ), пункту 5 Розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №15/28289 внаслідок чого завищено податковий кредит по декларації з ПДВ за квітень 2021 року у сумі 23 396 547,90 грн, завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник р. 19 Декларації) 23 396 547,90 грн, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 23 396 547,90 гривень.

Позивачем 03.08.2021 подані заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду яких, Центральним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків не прийнято позицію, викладену в запереченнях ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» та залишено висновки акту перевірки без змін.

На підставі висновків акта перевірки від 19.07.2021 №630//41649076 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення:

- від 20.08.2021 №2 яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 23 396 548 грн. та нараховано штрафні санкцій в розмірі 5 849 137 грн.;

На вказане вище податкове повідомлення-рішення ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» було подано скаргу від 06.09.2021 до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 20.10.2021 №23645/6/99-00-06-01-02-06 подану скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №2 залишено без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями статті 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений статтею 78 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що правовою підставою призначення документальної позапланової перевірки позивача вказано підпункт 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки: перша - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість; друга - подання декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. При цьому у першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V Податкового кодексу України.

Оскільки документальну позапланову виїзну перевірку призначено щодо законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за квітень 2021 року, яке становить більше 100 тис. грн, то суд погоджується з доводами відповідача про наявність правових підстав, передбачених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України для її проведення.

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту врегульований нормами статті 198 Податкового кодексу України.

Підпунктом ''а'' пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом пунктів 200.1, 200.2 і 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Так, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як підсумок вимог наведених правових норм, у податковому обліку господарські операції з придбання/реалізації товарів (послуг) повинні бути підтверджені відповідними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Обов`язковим звітним документом в податковому обліку з ПДВ для підтвердження суми податкового кредиту є податкова накладна.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження, зокрема сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні суми податкових зобов`язань, документами бухгалтерського обліку, оформлення яких для відповідних операцій передбачено правовими нормами, та податковою накладною законодавець, безумовно, виходив з того, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника ПДВ на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) дійсно придбав товари (послуги), призначені для використання у господарській діяльності, та мав реальні витрати у зв`язку з їх придбанням. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо підстав виникнення права на податковий кредит. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, зокрема в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18, від 30.06.2020 у справі № 440/426/19.

За умови подання платником ПДВ належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми ПДВ податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК, задекларований податковий кредит вважається підтвердженим (правомірним), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Ця норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 ПК України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для зменшення розміру бюджетного відшкодування та нарахування штрафу стали господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» з Товариством з обмеженою відповідальністю "УЗТК Трейд" (код за ), Товариством з обмеженою відповідальністю "Злата Трейд" (), Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший український сільськогосподарський кооператив" ().

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна (Покупець) та TOB «УЗТК Трейд» (Постачальник) укладено договори поставки від 20.11.2020 №P-1016-SGU2020, від 26.11.2020 №P-1025-SGU2020, від 02.12.2020 №P-1033-SGU2020, від 11.12.2020 №P-1049-SGU2020, від 17.12.2020 №P-1061-SGU2020, від 24.12.2020 №SGU-20-Р-83, від 28.12.2020 №SGU-20-Р-86, від 30.12.2020 №SGU-20-Р-92, від 02.12.2020 №P-1034-SGU2020, від 05.01.2021 №SGU-21-Р-96, від 13.01.2021 №SGU-21-Р-105, від 26.01.2021 №SGU-21-Р-136, від 29.01.2021 №SGU-21-Р-148, від 02.02.2021 №SGU-21-Р-167, від 03.02.2021 №SGU-21-Р-173, від 10.02.2021 №SGU-21-Р-186, від 22.02.2021 №SGU-21-Р-197, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язується поставити й передати, а Покупець зобов`язується оплатити й прийняти від Постачальника сільськогосподарську продукцію кукурудзу 3-го класу, урожаю 2020 року, код товару згідно УКТ ЗЕД - 1005, насипом, відповідно до умов договору.

На підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна та TOB «УЗТК Трейд» надано належним чином оформлені первинні документи, складеними в межах господарських операцій, а саме видаткові накладні, податкові накладні з доказами реєстрації, посвідчення про якість зерна, залізничні накладні, платіжні доручення, які наявні в матеріалах справи.

За посиланням позивача, придбаний у ТОВ «УЗТК Трейд» товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності (експорт сільськогосподарської продукції), що підтверджується експортними контрактами та ВМД наявними в матеріалах справи.

Господарські операції між позивачем та контрагентом ТОВ «УЗТК Трейд» здійснювалися на умовах DAP (Інкотермс-2020) - товар поставлявся на припортовий зерноперевантажувальний термінал ТОВ "TIC-Зерно" ().

Крім того, позивачем надано суду докази вчинення останнім дій з перевірки джерел походження поставленої сільськогосподарської продукції контрагентів ТОВ «УЗТК Трейд», що підтверджується долученими до матеріалів справи договорів, укладених між ТОВ «УЗТК Трейд» та СВК "Андріївський" (), ФГ "Логвиненка М.М." (), ТОВ "Мрія" (), ТОВ "Перше Травня" (), ТОВ "Контракт Плюс" (), СТОВ "Бакирівське" (), ТОВ "Жасмін" (), ПСП "Комишанське" (), ПП "Павлівське" (), ТОВ "Племзавод "Михайлівка" (), ФГФ "Білики" (), ТОВ "Михайловка-АФК" (), ПрАТ Тадяцьке Бурякогосподарство" (), СТОВ "Благовість" (), ТОВ "Лебединське Комплекс" (), ТОВ "Лебедюк" (), а також первинними документами, складеними в межах господарських операцій, а саме, податковими накладними з доказами реєстрації, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями.

Щодо реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» з контрагентом TOB «Злата-Трейд» (0) суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна (Покупець) та TOB «Злата-Трейд» (Постачальник) укладено договори поставки від 24.03.2021 №GSU-21-P-243, від 31.03.2021 №№GSU-21-P-252, від 07.04.2021 №GSU-21-P-268, від 13.04.2021 №GSU-21-P-278, від 15.04.2021 №№GSU-21-P-282, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язується поставити й передати, а Покупець зобов`язується оплатити й прийняти від Постачальника сільськогосподарську продукцію кукурудзу 3-го класу, урожаю 2020 року, код товару згідно УКТ ЗЕД - 1005, насипом, відповідно до умов договору.

На підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна та TOB «Злата-Трейд» надано первинні документи, складеними в межах господарських операцій, а саме видаткові накладні, податкові накладні з доказами реєстрації, посвідчення про якість зерна, залізничні накладні, рахунки на оплату та платіжні доручення, які наявні в матеріалах справи.

За посиланням позивача, придбаний у TOB «Злата-Трейд» товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності (експорт сільськогосподарської продукції), що підтверджується експортними контрактами та ВМД наявними в матеріалах справи.

Господарські операції між позивачем та контрагентом TOB «Злата-Трейд» здійснювалися на умовах DAP (Інкотермс-2020) - товар поставлявся на припортовий зерноперевантажувальний термінал ТОВ "TIC-Зерно" ().

Крім того, позивачем надано суду докази вчинення останнім дій з перевірки джерел походження поставленої сільськогосподарської продукції контрагентів TOB «Злата-Трейд», що підтверджується долученими до матеріалів справи договорів, укладених між TOB «Злата-Трейд» та СФГ "Едельвейс" (), ТОВ "Агрофірма "Маяк" (), ПСП "Поділля-Агро" (), ПП "Метагро" (), ТОВ "Агросоюз" (), ФГ "Агросвіт М" (), ПА "Обрій" (), ФГ "Велес-Агро М" (), ТОВ "Щедра Нива" (), ФГ "Агролан" (), ФГ "Стартагро" (), СФГ "Ранок" (),ТОВ "Елітне" (), ПП "Плутагро-Ритм" (), а також первинними документами, складеними в межах господарських операцій, а саме, податковими накладними з доказами реєстрації, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна (Покупець) та TOB «Перший український сільськогосподарський кооператив» (Постачальник) укладено договори поставки від 29.12.2020 №SGU-20-P-91, від 22.01.2020 №SGU-20-P-133, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язується поставити й передати, а Покупець зобов`язується оплатити й прийняти від Постачальника сільськогосподарську продукцію кукурудзу 3-го класу, урожаю 2020 року, код товару згідно УКТ ЗЕД - 1005, насипом, відповідно до умов договору.

На підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» та TOB «Перший український сільськогосподарський кооператив» надано належним чином оформлені первинні документи, складеними в межах господарських операцій, а саме видаткові накладні, податкові накладні з доказами реєстрації, посвідчення про якість зерна, залізничні накладні, рахунки на оплату та платіжні доручення, які наявні в матеріалах справи.

За посиланням позивача, придбаний у TOB «Перший український сільськогосподарський кооператив» товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності (експорт сільськогосподарської продукції), що підтверджується експортними контрактами та ВМД наявними в матеріалах справи.

Господарські операції між позивачем та контрагентом TOB «Перший український сільськогосподарський кооператив» здійснювалися на умовах DAP (Інкотермс-2020) - товар поставлявся на припортовий зерноперевантажувальний термінал ТОВ "TIC-Зерно" ().

Крім того, позивачем надано суду докази вчинення останнім дій з перевірки джерел походження поставленої сільськогосподарської продукції контрагентів TOB «Перший український сільськогосподарський кооператив», що підтверджується долученими до матеріалів справи договором, укладеного між TOB «Перший український сільськогосподарський кооператив» та ПСП «Перемога», а також первинними документами, складеними в межах господарських операцій, а саме, податковими накладними з доказами реєстрації, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями.

В акті перевіри податковий орган зазначив про нереальність господарських операцій позивача з огляду на неможливість реального здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, а саме: - недостатність землі у контрагентів-постачальників, необхідної для вирощування зернових культур, надання завідомо недостовірних даних про наявні власті та/або орендовані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі зазначеному платником податків в документах обліку, а саме, не встановлено джерела походження товару, реального виробника кукурудзи; не встановлено виробників (кукурудзи) через відсутність факту підтвердження реалізації (виробництва) по ланцюгу придбання між підприємствами-постачальниками.

Водночас, суд зазначає, що в акті перевірки вказано про відсутність необхідних ресурсів, зокрема, земельних, у сільськогосподарських виробників (постачальників), натомість позивачем надано допустимі докази щодо підтвердження у сільськогосподарських виробників можливості виростити законтрактований обсяг товару, зокрема, надано копії звітів про посівні площі сільськогосподарських культур.

Суд зауважує, що фактично відповідачем здійснено перевірку та аналіз господарської діяльності на підставі відомостей податкових баз контрагентів контрагентів позивача, в той час, як діяльність позивача не досліджувався контролюючим органом під час перевірки, матеріали справи не свідчать про наявність умислу в ухиленні від оподаткування або вчиненні іншого порушення податкового законодавства, згадані доводи відповідача є лише відомостями про обставини, які без причинно-наслідкового зв`язку не мають значення для вирішення даного спору.

Так матеріалами справи встановлено, що з метою додаткового підтвердження руху товару безпосередньо від контрагентів контрагентів, представником позивача направлено ряд адвокатських запитів.

В спростування висновків податкового органу щодо відсутності земельних ресурсів у ТОВ "Контакт Плюс", ФГ " Логвиненка М.М. , ТОВ "Мрія", СВК "Андріївський", ТОВ Агрофірма «Маяк», ФГ "Агролан", ПСП "Перемога", позивачем долучено, зокрема, копії звітів про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року.

Крім того, суд зазначає, що розрахунки податкового органу щодо площі земельних ділянок, необхідних для вирощування реалізованого зазначеними сільськогосподарськими виробниками, не можуть бути доказом нереальності господарських операцій позивача.

Незважаючи на це, позивач надав детальну інформацію щодо наявності у вказаних сільськогосподарських виробників достатнього обсягу земельних ресурсів для вирощення обсягу сільськогосподарської продукції, яка надалі була реалізована контрагентам TOB «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна», що не спростовано було відповідачем в ході розгляду справи.

Так, в акті перевірки податковий орган неодноразово посилається на розбіжності між даними щодо використовуваних земельних ділянок, що задекларовані сільськогосподарськими виробниками, та відповідними даними реєстру: "ТОВ "КОНТАКТ ПЛЮС" декларує наявність земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 5 474,53 га, що не відповідає інформації, наявній в Державному реєстрі речових прав";"ТОВ "МРІЯ" декларує наявність земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 4 456,92 га, що не відповідає інформації, наявній в Державному реєстрі речових прав";"СВК "Андріївський" декларує наявність земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 3 767,55 га, що не відповідає інформації, наявній в Державному реєстрі речових прав"; "ТОВ "Агрофірма "Маяк" декларує наявність земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 8 717,8 га, що не відповідає інформації, наявній в Державному реєстрі речових прав".

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Критеріями для віднесення товарів до сільськогосподарських для цілей застосування спеціального режиму оподаткування ПДВ є належність цих товарів до певної товарної групи, а також створення цих товарів у процесі діяльності, визначеної пунктом 209.17 статті 209 Податкового кодексу України (які також визначаються за відповідними групами класифікатора видів економічної діяльності).

Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового статусу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок не може бути перешкодою для кваліфікації податковим органом сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Податковий кодекс України не ставить користування сільськогосподарськими угіддями в залежність лише від виникнення права оренди на відповідні земельні ділянки. Відповідно, зареєстрований належним чином договір оренди не може вважатися єдиним обов`язковим документом, що підтверджує правомірність перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку. Відтак, дефекти оформлення відповідного договору не можуть впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції рослинництва при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва.

Таким чином, продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу ХІV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

За висновками Акта перевірки, відсутність земельних ділянок у достатньої кількості, не дає змоги по ланцюгу проходження товару здійснювати господарську діяльність в задекларованих обсягах.

Проте, як встановлено вище та це підтверджується матеріалами справи позивачем підтверджено на яких земельних ділянках вирощувалася сільськогосподарська продукція контрагентами контрагентів позивача, в межах здійснення своєї господарської діяльності як сільськогосподарський товаровиробник.

Пунктом 209.11 статті 209 Податкового кодексу України визначено підстави, за яких на платника не поширюється спеціальний режим оподаткування, серед яких відсутня така підстава як порушення порядку державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, на яких вирощується сільськогосподарська продукція товаровиробником.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 804/12126/15, від 20 грудня 2019 року у справі №819/1176/18.

Як вбачається з матеріалів справи, усі вищевказані документи складені відповідно до вимог законодавства та містять усі необхідні реквізити, а відтак є належним підтвердженням фактів поставки та зберігання зернових, а також проведення оплати. Крім того, зазначені документи були надані відповідачеві під час проведення перевірки.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до пункту першого статті 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог вказаного Закону підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Отже, суд приходить до висновку, що Покупцем та Постачальниками було дотримано усіх вимог щодо належного відображення господарських операцій за договорами поставки, шляхом підтвердження їх відповідними первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів, тому являють собою підстави для відображення господарських операцій в бухгалтерському обліку та включення вказаних сум до податкового кредиту та податкової звітності на підставі складених згідно законодавства та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних.

Доводи відповідача про неможливість реального виконання контрагентами позивача (по ланцюгу) договірних зобов`язань через відсутність у останніх необхідних умов для ведення господарської діяльності не беруться судом до уваги, з огляду на те, що зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його постачальниками.

Такий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №818/1504/17, від 17.12.2018 у справі №810/1753/17, від 30.06.2020 у справі №440/426/19, від 21.10.2020 у справі № 620/846/19.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що товар був поставлений з "невідомого джерела", оскільки до матеріалів справи позивачем були додані документи по ланцюгу постачання товару, а саме докази в підтвердження придбання Товариством з обмеженою відповідальністю "УЗТК Трейд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Злата-Трейд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший український сільськогосподарський кооператив" кукурудзи 3-го класу врожаю 2020 року.

Суд наголошує, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд повинен врахувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Суд зазначає, що платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення та оформлення яких чітко передбачено законодавством.

Положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, податковим законодавством встановлені вимоги до належного оформлення первинних документів.

Суд зазначає, що визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У справі, що розглядається, позивачем було надано до суду документи за господарськими операціями з його контрагентами оформлені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій з вказаними контрагентами.

В свою чергу, контролюючим органом не було доведено та надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що такі документи складені з порушенням вимог чинного законодавства (зокрема, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88), а також відсутності реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентами за вказаний період. При цьому, відповідачем не заперечується повне відображення вказаних господарських операцій у бухгалтерському і податковому обліку ТОВ ««Сіеранс Глобал Мерчантс Україна».

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №804/4940/14, відповідно до якої "…Відсутність у контрагента Позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку - покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку…".

Також, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №815/3526/17, "…Позивач об`єктивно не має можливості та, в принципі, не має такого обов`язку, як здійснювати перевірки своїх контрагентів з питань повноти і достовірності оформлення ними трудових відносин з працівниками, порядку нарахування доходів, утримання і сплати податків, зборів з таки доходів. В даному випадку, кожне підприємство самостійно зобов`язане нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особам з доходів, що виплачується такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести індивідуальну відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому Податковим кодексом України. Безпідставними є і посилання контролюючого органу в Акті перевірки на відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента, оскільки норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності)…".

Також, суд зазначає, що податкові накладні по господарським операціям позивача з його контрагентами зупинені не були, претензій від відповідача також не було. Відповідачем не надано суду беззаперечних доказів щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій, також не надано вироків щодо контрагентів позивача. Тобто, висновки відповідача фактично грунтуються лише на припущеннях.

Так, у справі що розглядається, контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення та ін. були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару обумовленого укладеними договорами з позивачем, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а, отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного суду від 30.08.2022 у справі №640/8351/21.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність висновків перевірки і заперечень відповідача щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій, оскільки такі висновки не підтвердженні відповідними доказами та суперечать наявним у справі доказам. Зазначені в акті перевірки і запереченнях обставини ні кожна окремо, а ні у своїй сукупності, не спростовують доводів позивача і наданих ним доказів. Інших доказів і аргументованих доводів, які б доводили достовірність зазначених в акті порушень і спростовували доводи позивача і надані ним докази, представник відповідача суду не зазначив.

Таким чином, суд вважає вірними і переконливими доводи позивача про відсутність зазначених в акті порушень і правомірність декларування ним спірних сум податкового кредиту з ПДВ, оскільки такі доводи позивача відповідають приписам Податкового кодексу України і в достатній мірі підтверджені належними і допустимими засобами доказування. Недостатність доказів і недоведеність відповідачем, на якого Кодекс адміністративного судочинства України покладає тягар доказування правомірності прийнятого рішення, тих обставин, які стали підставою для його прийняття, вказують на неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для визнання їх протиправними і скасування та задоволення позову.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.08.2021 №2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот гривень) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2022.