Справа № 380/22948/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/22948/21 пров. № А/857/7581/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року (ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Сасевичом О.М.) в справі № 380/22948/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції України (далі також відповідач) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.02.2018 по 26.10.2021 при звільненні зі служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач порушив вимоги Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП), оскільки не виплатив йому при звільненні всіх належних йому сум. Відтак, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з Департаменту патрульної поліції України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018 по 25.10.2021 в сумі 9484 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 74 коп.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив Департамент патрульної поліції України шляхом подання апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин справи. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього грошового заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 9484,74 грн та ухвалити нове рішення у відповідній частині, з врахуванням Порядку №159, затвердженого Кабінетом Міністрів України з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не застосовано при ухваленні оскаржуваного рішення Порядок № 159, який підлягав застосуванню, відтак невірно обчислено суму компенсації. Зазначає, що компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру. Також вказує, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Скаржник зазначає, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Наголошує на тому, що сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні з врахуванням норм Порядку №159 буде значно меншою, ніж зазначено судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та був звільнений з такої 28.02.2018 року.

У зв`язку з ненарахування та невиплатою відповідачем доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №380/7751/21 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити дії було задоволено повністю.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 26.10.2021 нарахував та виплатив позивачу доплату за службу у нічний час та індексацію грошового забезпечення у розмірі 9524,31 грн, що підтверджується інформаційною довідкою з АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

З огляду на наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 28.02.2018 по 26.10.2021 позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з того, що публічна служба в органах поліції заявника була припинена 28.02.2018, а грошові кошти у сумі 9524,31 грн як доплати за службу в нічний час за період з 10.11.2015 по 31.12. 2017 та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017 були виплачені відповідачем лише 26.10.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 117 КЗпП України.

При цьому суд вважав, що з огляду на очевидну неспівмірність можливих до нарахування та виплати сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить суму 9484,74 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на дані правовідносини.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки індексація доходів та доплата за службу в нічний час позивачу не виплачена в день його звільнення (28.02.2018), то суд правильно вважав, що вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, відтак відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Під час проведення розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації необхідно врахувати, що згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі - постанова № 100).

Відповідно до п. 2 цієї постанови обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п.5 цього ж Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 цього ж Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем в частині виплати індексації доходів та доплати за службу в нічний час з порушенням строку, встановленого положеннями ст. 116 КЗпП України.

Так згідно довідки про доходи № 483 від 17.03.2021 розмір доходів позивача за два останні місяці служби перед звільненням для обрахунку середньомісячного доходу (заробітної плати) становив 19 879,45 грн (9625, 64 грн у грудні 2017 та 10253, 81 грн у січні 2018 року).

Кількість календарних днів служби позивача у грудні 2017 та січні 2018 становила 62 дні.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 320,63 грн (19 879,45 грн / 62 дні).

Періодом, за який відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, є час затримки розрахунку при звільненні по день повного фактичного розрахунку, а саме з 01.03.2018 по 25.10.2021 та становить 1334 дні.

Сума середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільнені становить 427 720, 42 грн. (320,63 грн х 1334 дні).

При цьому, суд правильно врахував, що позаяк виплачена заборгованість із заробітної платі становить 9524,31 грн, то частка такої заборгованості у сумі середнього грошового забезпечення за 1334 дні (427720,42 грн) становить 2,22 % (9524, 31 грн /427 720, 42 грн).

З огляду на очевидну неспівмірність можливих до нарахування та виплати сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд підставно вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить суму 9484,74 грн (320,63 грн х 2, 22 % = 7, 11 грн; 7,11 грн х 1334 = 9484,74 грн).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Відтак, з урахуванням наведеного, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 9484,74 грн.

При цьому, доводи апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМ України №159 від 21 лютого 2001 року, що прийнятий з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», не заслуговують на увагу, оскільки таким регулюються інші правовідносини.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законим, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року в адміністративній справі № 380/22948/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин