Справа № 300/2492/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2022 р. справа № 300/2492/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 27.05.2021 за №84 та зобов`язання призначити з 21.05.2021 пенсію по інвалідності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 27.05.2021 за №84 та зобов`язання призначити з 21.05.2021 пенсію по інвалідності.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.31-32).

Усунення недоліків визначено шляхом приведення у відповідність адміністративного позову до вимог, встановлених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України, Кодекс), зокрема, подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду: нового адміністративного позову (у трьох примірниках) та/або клопотання, в яких зазначити процесуальний статус Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області як співвідповідача чи другого відповідача, рішення якого вже визначено як предмет оскаржується у первинному позові (сформувавши щодо такого Управління самостійні позовні вимоги).

07.07.2022 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення у якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та додано позовну заяву в новій редакції (уточнений позов) від 06.07.2022 із доданими документами у трьох примірниках (а.с.35-64).

Втім, визначаючи двох відповідачів, які на переконання позивача мають відповідати за порушення прав у спірних правовідносинах, на виконання пункту 4 частини 5 статті 160 КАС України не вказав (не сформував) позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

У зв`язку із вказаними 12.07.2022 ухвалою суду продовжено ОСОБА_1 до 22.07.2022 процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 27.06.2022, на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання позовної заяви (заяви про уточнення позовних вимог) із визначенням (формулюванням) позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (як першого відповідача), або визначення у справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на відповідній стороні одного із учасників справи (а.с.65-66).

22.07.2022 позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, подавши адміністративний позов в новій редакції від 21.07.2022 (а.с.69-96) із зазначенням процесуального статусу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (надалі по тексту також - третя особа), а відповідачем - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі по тексту також - відповідач, орган пенсійного забезпечення, Головне управління ПФУ в області).

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм чинного законодавства, прийнято рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, з підстав відсутності у останнього необхідного стажу (12 років), у зв`язку із не зарахуванням (виключенням) із загального трудового стажу позивача періоду роботи з 15.06.1992 по 23.12.1998. За доводами ОСОБА_1 , з 24.03.2021 йому встановлена інвалідність ІІІ групи згідно виписки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №412120 серії 12 ААВ від 07.04.2021, а з 13.04.2022 він являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №753843 серії 12 ААВ від 02.05.2022. А тому, за наявності на момент звернення 21.05.2021 із заявою про призначення пенсії, страхового стажу 12 років та досягнення 49-ти років, з урахуванням встановлення інвалідності, позивач вказує на наявність достатніх підстав для призначення йому пенсії по інвалідності.

Однак, за наслідками розгляду відповідачем заяви про призначення пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 відмовлено у її призначенні, зазначивши про наявність у позивача страхового стажу 6 років 2 місяці 16 днів. При цьому Управління не зарахувало до такого стажу період роботи з 15.06.1992 по 23.12.1998, оскільки запис про звільнення завірено (засвідчено) печаткою УРСР. Про прийняття оскаржуваного рішення, третя особа повідомила позивача листом від 10.05.2022 за №1693-1539/с-02/8-0900/22, та в подальшому супровідним листом від 07.06.2022 за №2117-1937/С-02/8-0900/2 надіслала оскаржуване рішення та лист №0900-0206-8/19666 від 05.06.2022, де також вказала на аналогічні підстави для відмови у призначенні пенсії по інвалідності.

На переконання позивача дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу відмови у призначенні пенсії по інвалідності є неправомірними, так як вважає, що страховий стаж за період з 15.06.1992 по 23.12.1998 у МП "Сервіс" на посаді автослюсаря 4-ого розряду, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, яка є основним документом для підтвердження стажу роботи. Твердження відповідача про неможливість зарахувати до стажу вищевказаний період роботи, у зв`язку з тим, що запис про звільнення завірено (засвідчено) печаткою із відомостями "УРСР", позивач вважає таки, що не ґрунтується на жодній нормі законодавства. Зокрема, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" №2318-ХІІ та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 за №643 не містить положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів, а також вимог щодо обов`язку їх заміни. Отже, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення існування державного утворення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Таким чином позивач вважає наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи належним і допустимим доказом на підтвердження його трудового стажу, який підлягає врахуванню відповідачем при призначенні пенсії по інвалідності. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 27.07.2022 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення та поновлено строк звернення до суду із вказаним позовом. Пунктом 2 даної ухвали суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а.с.97-98).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 12.08.2022 за №2000-0902-7/50940, який 12.08.2022 зареєстрований в суді (а.с.108-109). Відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що за приписами частини 1 статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. На день звернення із заявою від 21.05.2021 про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 досягнув 49-ти років, проте, на думку відповідача, страховий стаж останнього становив 6 років 2 місяці 16 днів, що є недостатнім для призначення такої пенсії.

Як пояснив відповідач із посилання на вимогу пункту 2.4. Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Згідно записів трудової книжки позивача, останній в період з 15.06.1992 по 23.12.1998 працював у МП "Сервіс" на посаді автослюсаря 4-ого розряду. Враховуючи те, що запис про звільнення засвідчений печаткою із відомостями "УРСР", на переконання відповідача, відсутні підстави для врахування такого періоду роботи до загального страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності. А тому, з огляду на відсутність у ОСОБА_1 на день звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності необхідного страхового стажу 12 років, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії. З урахуванням вказаних обставин, орган пенсійного фонду вважає оскаржуване позивачем рішення правомірним, а дії такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило суду відзив на позов від 11.08.2022 за №0900-0903-8/27399 і письмове пояснення від 15.08.2022 за №0900-0903-7/27790, які надійшли на адресу суду із відповідними доказами 15.08.2022 і 17.08.2022 відповідно (а.с.112-116, 117-137).

Відзив на позов слід вважати поясненням третьої особи щодо позову, з урахуванням подання ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2022 адміністративного позову в новій редакції від 21.07.2022, із зазначенням процесуального статусу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Третя особа погодилася з доводами відповідача щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю у останнього необхідного страхового стажу 12 років. За аргументами третьої особи, період трудової діяльності позивача з 15.06.1992 по 23.12.1998 у МП "Сервіс" не підлягає врахуванню до його загального страхового стажу, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою УРСР. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву і письмове пояснення третьої особи, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 24.03.2021 встановлена інвалідність ІІІ групи, про що свідчить виписка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №412120 серії 12 ААВ від 07.04.2021, а з 13.04.2022 позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №753843 серії 12 ААВ від 02.05.2022 (а.с.95, 96).

Після досягнення 49-річного віку, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 21.05.2021 про призначення пенсії по інвалідності, до якої долучив документи на підтвердження трудового стажу, зокрема, виписку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №412120, військовий квиток, диплом про навчання, а також трудову книжку (а.с.81-84, 119, 122, 123, 125-126, 127-128).

За результатом розгляду заяви позивача від 21.05.2021 про призначення пенсії по інвалідності та поданих останнім документів на підтвердження трудового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області (за принципом екстериторіальності) 27.05.2021 прийнято рішення №84 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

До загального страхового стажу ОСОБА_1 зараховано наступні періоди роботи (а.с.109):

- з 01.09.1986 по 29.06.1989 - навчання у вищих/середніх навчальних закладах;

- з 17.06.1990 по 04.06.1992 - військова строкова служба;

- з 01.01.1999 по 30.04.2000 - робота у Колективному сільськогосподарському підприємстві Рибгосп "Княгиничі";

- з 01.07.2000 по 31.07.2000 - робота у Колективному сільськогосподарському підприємстві Рибгосп "Княгиничі";

- з 04.04.2005 по 10.03.2006 - робота у "ФОП ОСОБА_2 " (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення органом пенсійного фонду на підставі даних Форми РС-право та індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування обчислено страховий стаж позивача в загальному значенні 6 років 2 місяці 16 днів.

Проте за результатом розгляду документів, доданих до заяви не враховано записи у трудовій книжці позивача за період роботи у МП "Сервіс" з 15.06.1992 по 23.12.1998 "оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою УРСР" (а.с.136).

Перевіряючи обставину здобуття ОСОБА_1 загального страхового стажу з`ясовано, що позивач в період з 15.06.1992 по 23.12.1998 працював автослюсарем 4-ого розряду у МП "Сервіс", підтвердженням чого є запис №1 і №2 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.06.1992 (надалі по тексту також - трудова книжка).

Останній із таких записів засвідчений печаткою МП "Сервіс", на якій наявні відомості про ідентифікуючі дані суб`єкта господарської діяльності, зокрема, "Мале підприємство "Сервіс" місто Новий Розділ Миколаївського району Львівської області УРСР" (а.с.85).

Третя особа листом від 10.05.2022 за №1693-1539/с-02/8-0900/22 повідомила позивача про прийняття оскаржуваного рішення та в подальшому супровідним листом від 07.06.2022 за №2117-1937/С-02/8-0900/2 надіслала ОСОБА_1 оскаржуване рішення і лист №0900-0206-8/19666 від 05.06.2022, де також вказала на аналогічні підстави для відмови у призначенні пенсії по інвалідності (а.с.24, 25).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 27.05.2021 за №84 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права, ставлячи вимогу про скасування такого рішення, та зобов`язання призначити з 21.05.2021 пенсію по інвалідності, із врахуванням до загального страхового стажу період роботи з 15.06.1992 по 23.12.1998 у МП "Сервіс".

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , після встановлення йому інвалідності ІІІ групи, 21.05.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої, поряд з іншим, долучив трудову книжку на підтвердження періодів трудової діяльності. Дана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (відповідач).

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 27.05.2021 за №84 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності з посиланням на відсутність у останнього необхідного страхового стажу 12- ти років, в той же час підтвердивши наявність у ОСОБА_1 стажу 6 років 2 місяці 16 днів.

При прийнятті скаржуваного рішення, відповідачем не взято до уваги записи трудової книжки позивача за період трудової діяльності у МП "Сервіс" з 15.06.1992 по 23.12.1998, оскільки, як вважає орган пенсійного забезпечення, - "запис про звільнення засвідчений печаткою УРСР".

Отже, єдиною підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, яку визначив відповідач у рішенні від 27.05.2021, є відсутність у позивача страхового стажу, так як до уваги не взято записи №№1, 2 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 15.06.1992 з підстав завірення запису про звільнення печаткою УРСР.

Третя особа також вказує на аналогічні вище коментовані підстави, які на думку останньої, позбавляють позивача права на призначення пенсії по інвалідності.

Однак, суд, надаючи правову оцінку таким твердженням відповідача, вважає їх не належним чином обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Заповнення трудової книжки в силу вимог пункту 2.2. Інструкції №58 вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 (в редакцій чинній на час внесення запису щодо спірного періоду роботи позивача) всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1. Інструкції №58).

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_2 від 15.06.1992, яка надана останнім відповідачу попередньо для розгляду питання про призначення пенсії по інвалідності (а.с.15).

Запис №1 у трудовій книжці свідчить про прийняття 15.06.1992 позивача на роботу у МП "Сервіс" автослюсарем 4-ого розряду згідно наказу №18 від 15.06.1992, а запис №2 підтверджує обставину звільнення ОСОБА_1 23.12.1998 з роботи за власним бажанням на підставі наказу №06 від 23.12.1998 (а.с.15).

Слід наголосити на тому, що положеннями Інструкції №58, передбачено засвідчення печаткою запису про звільнення працівника з роботи.

Суд зауважує, що записи у трудовій книжці про період роботи ОСОБА_1 з 15.06.1992 по 23.12.1998 є чіткими та без виправлень.

Запис №8 про звільнення позивача з роботи додатково засвідчений печаткою МП "Сервіс", на якій наявні відомості про ідентифікуючі дані суб`єкта господарської діяльності, зокрема, "Мале підприємство "Сервіс" місто Новий Розділ Миколаївського району Львівської області УРСР".

Отже, трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж у період з 15.06.1992 по 23.12.1998, зокрема:

- записи про конкретний календарного період із найменуванням посади (ідентифікацією робочого місця/посади) на підприємстві;

- посилання на накази адміністрації підприємства, на підставі яких зроблені записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи;

- запис адміністрації засвідчено підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Оцінюючи аргументи відповідача щодо неналежності печатки, якою засвідчені записи про трудовий стаж позивача, суд виходить із наступних аргументів.

Так, та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новим взірцем після розпаду в 1991 році СРСР на 15 самостійних республік, серед яких була і УРСР, до складу якої входив населений пункт, в якому було зареєстровано МП "Сервіс", не робить документи, які засвідчені такою нею, неправдивими.

Відповідно до статті 26 Цивільного кодексу УРСР, правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Надалі, положення Закону України "Про підприємство" від 07.02.1991 за №698-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України "Про Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України" від 14.07.1993 за №538, постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 за №118 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, не містили в собі приписів про автоматичне припинення діяльності суб`єктів господарської діяльності, які були зареєстровані за нормативно-правовими актами СРСР, чи його союзних республік, що входили до 1991 року до складу такого Союзу.

Крім того, положення Постанови президії Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" №2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 за №643, не містили вказівок про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни.

Відповідач не навів жодної норми права, які б вимагали від суб`єктів господарської діяльності, реєстрація яких проведена у встановленому порядку до розпаду СРСР, після 1991 року в обов`язковому порядку здійснити здачу в органи внутрішніх справ старих печаток на їх знищення.

З огляду на вищевказане, безпідставним є встановлення спірного страхового стажу позивача в порядку, визначеному згідно Постанови №637, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи про трудовий стаж позивача у період з 15.06.1992 по 23.12.1998.

Дана позиція узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2018 по справах №275/615/17, №644/9324/16-а і від 27.03.2020 по справі №607/4451/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для врахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 15.06.1992 по 23.12.1998 у МП "Сервіс" на посаді автослюсаря 4-ого розряду.

За приписами частини 1 статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Як уже відзначалось судом вище по тексту судового рішення, частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп - від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Станом на день звернення за призначенням пенсії по інвалідності ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (з 24.03.2021) згідно виписки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №412120 серії 12 ААВ від 07.04.2021, а з 13.04.2022 позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №753843 серії 12 ААВ від 02.05.2022 (а.с.95, 96).

Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого 24.02.1999, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 21.05.2021 про призначення пенсії по інвалідності досягнув 49-ти років (а.с.10).

Зважаючи на досягнення позивачем 49 років, наявності у нього загального страхового стажу понад 12 років (з урахуванням висновку суду щодо зарахування до загального стажу спірного періоду роботи з 15.06.1992 по 23.12.1998 у МП "Сервіс"), то є очевидним набуття ОСОБА_1 права на призначення пенсії по інвалідності.

Так як позивачем подані відповідачу разом із заявою від 21.05.2021 належні документи в необхідному обсязі, з огляду наявності всіх, встановлених частиною 1 статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", умов для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, суд дійшов до висновку про те, що позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення.

На переконання суду, виявляючи і фіксуючи в оскаржуваному рішенні формальну підставу для відмови в призначенні позивачу пенсії, відповідач не довів існування законної мети такої відмови, яка б обґрунтовувала неможливість призначення пенсії ОСОБА_1 , як особі, що не має на це законного права.

В той же час, залишення в силі оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

В Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 992,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція від 17.06.2022 за №5583-2475-1940-1871 (а.с.1).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 27.05.2021 за №84 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області врахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Малому підприємстві "Сервіс" з 15.06.1992 по 23.12.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 21.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Чуприна О.В.