Справа № 240/25433/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Управління Держпраці у Житомирській області до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управліня Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання незаконними та необґрунтованими дії, зобов`язання вчинити дії,
Управління Держпраці у Житомирській області звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управліня Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить (враховуючи уточнену позовну заяву):
- визнати незаконними та необґрунтованими дії Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) які проявились шляхом відмови у відкритті виконавчого провадження (повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.02.2021) за підписом головного державного виконавця Задорожної Т.А.;
- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа, виконавчого листа виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 11.01.2021 у справі №640/5998/19, у спосіб і порядок визначний виконавчим документом;
- скасувати повідомлення від 05.02.2021 про проведення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;
- зобов`язати відповідача розглянути заяву від 22.01.2021 №515 у відповідності до вимог ст.25 Закону України "Про виконавче провадження".
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує на протиправність висновків державного виконавця, викладених в оскаржуваному повідомленні стосовно того, що рішенням суду, на виконання якого позивачем на виконання до Відділу поданий виконавчий лист, не передбачено примусового характеру виконання рішення. Позивач наголошує, що рішення суду про застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень є рішенням немайнового характеру, яким відповідача фактично зобов`язано утриматися від вчинення певних дій, указаних у рішенні - експлуатувати приміщення. Таким чином, рішення суду про вжиття заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг установлює заборону боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, що в розумінні статті 10 Закону №1404-VІІІ є одним із заходів примусового виконання рішення.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем відзив не подано.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року у справі за №640/5998/19 позовні вимоги Управління Держпраці у Житомирській області до ПАТ "ПетроІмпекс" про застосування заходів реагування задоволено та зупинено

Зупинити виконання Приватним акціонерним товариством "Петроімпекс" робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме:

- прес каменекольний ДПО 327/1, 1999p.;

- фреза 1600 інв №22;

- фреза 2000 (каменеобробна дільниця Осники);

- фреза 2500 (каменеобробна дільниця Осники);

- прес каменекольниц ВМ 14 (каменеобробна дільниця Осники);

- прес каменекольниц ВМ 3 (каменеобробна дільниця Осники);

- прес каменекольниц ВМ 2 (каменеобробна дільниця Осники);

- відсутні декларації відповідності матеріально-технічної бази;

- шиномонтажні роботи;

- роботи по фрезеруванню каменю;

- ведення видобувних робіт на Осниківському - 3 родовищі.

Окружний адміністративний суд міста Києва 11 січня 2021 року видав виконавчий лист №640/5998/19.

Управління Держпраці у Житомирській області звернулось 22.01.2021 №515 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про прийняття до виконання вищезазначеного виконавчого листа.

05.02.2021 за результатами розгляду заяви Управління головним державним виконавцем Голосіївської відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання .

У Повідомленні зазначається про те, що "у виконавчому документі відсутні застосування заходів примусового виконання рішень" ч.7 п.4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження передбачено виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Не погоджуючись із вказаним повідомленням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі по тексту - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 4 Закону №1404 передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

З огляду на зміст статті 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

На підставі аналізу зазначених норм судом встановлено, що примусовому виконанню підлягають судові рішення, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане внаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення. При цьому перелік заходів примусового виконання рішення, наведений у статті 10 Закону №1404 не є вичерпним.

Судом встановлено, що виконавчий лист №640/5998/19 від 11.01.2021 року виданий Окружним адміністративним судом міста Києва на підставі рішення від 30 жовтня 2020 року, яким постановлено зупинити виконання Приватним акціонерним товариством "Петроімпекс" робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суд враховує, що повне або часткове зупинення виконання робіт, надання послуг суб`єктом господарювання є превентивним заходом, спрямованим на запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та пов`язаних із ними ризиків завдання шкоди життю і здоров`ю населення. Мета такого заходу досягається шляхом припинення експлуатації машин, устаткування або заборони доступу до приміщень та об`єктів, що використовуються для виготовлення суб`єктами господарювання продукції, надання послуг, виконання робіт, які не відповідають вимогам щодо безпеки праці.

Отже, за рішенням суду, яким повністю або частково зупинено реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єкт господарювання стосовно якого вжито таких заходів контролю, зобов`язаний припинити використання приміщень, об`єктів, устаткування, ідентифікуючі ознаки яких визначено в рішенні суду.

Таким чином, рішення про вжиття заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг установлює заборону боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, що у розумінні статті 10 Закону №1404 є одним із заходів примусового виконання рішення.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що висновок головного державного виконавця про те, що рішення суду у справі № 640/5998/19 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень є помилковим.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.07.2019 р. у справі №806/2453/17 (провадження №К/9901/46872/18).

На підставі викладеного, судом встановлено, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05.02.2021 року, винесене головним державним виконавцем Голосіївського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Задорожною Т.А. про повернення виконавчого документа - виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва №640/5998/19 від 11.01.2021 без прийняття до виконання на підставі частини 7 пункту 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», не ґрунтується на нормах законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

У спірних правовідносинах позивач - Управління Держпраці у Житомирській області не є суб`єктом владних повноважень, а виступає юридичною особою, визначеною у виконавчому документі як стягувач, що дозволяє суду застосувати положення частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою обрання способу, достатнього для захисту (відновлення) порушеного права позивача.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача прийняти до виконання виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва №640/5998 від 11.01.2021 та відкрити виконавче провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого листа.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду справи не було залучено свідків та не призначено експертиз, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а,Житомир,10008, РНОКПП 39790560) до Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Ломоносова, 22/15,Київ 127,03127, ) про визнання незаконними та необґрунтованими дії, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Задорожною Т.А. №640/5998/19 від 11 січня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Задорожну Т.А. прийняти до виконання виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва №640/5998/19 від 11 січня 2021 року та відкрити виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова