Справа № 160/11064/22
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо визнання заяви про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям не поданою з підстав відсутності реєстраційних номерів облікових карток платників податків у дітей через релігійні переконання;
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, оформлене у вигляді повідомлення від 11.05.2022 р. за №15/3-1112 про відмову ОСОБА_1 у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї;
- зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.05.2022 р. про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав про протиправність відмови Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради за його заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, оскільки РНОКПП не було отримано позивачем і малолітніми дітьми через релігійні переконання.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Центральне управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.
При подачі заяви та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, ОСОБА_1 , не вказав у декларації про доходи РНОКПП дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у зв`язку з чим відповідно до п. 5 Порядку №250 заява вважається такою, що не подана.
Декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги подана ОСОБА_1 10.05.2022, не містить відмітки про відмову дітей від реєстраційного номера облікової картки платника податків.
Пунктами 63.6 ст. 63 і 70.1 ст. 70 Податкового кодексу України визначено, що облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
За твердженням відповідача згідно чинного законодавства України особа до досягнення чотирнадцятирічного віку не може через свої релігійні переконання відмовитись від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 10.05.2022 звернувся до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, разом із декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.
Листом від 11.05.2022 №15/3-1112 Центральним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Шевченківському районі повідомлено, про не прийняття заяви, оскільки відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» заява та декларація вважаються такими, що не подані, у разі внесення не у повному обсязі відомостей про членів малозабезпеченої сім`ї (прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), сімейний стан, число, місяць і рік народження, серія та номер свідоцтва про народження (для дитини віком до 14 років), серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України чи іншого документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відвідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Позивач, не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернувся із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ст. 46 Конституції України громадяни наділені правом на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Порядок та умови надання державної соціальної допомоги визначені Закону України Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям від 01 червня 2020 року №1768-ІІІ (Закон №1768-ІІІ).
Статтею 1 Закону №1768-ІІІ визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї.
Цією ж статтею визначено, що малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї.
Статтею 3 Закону № 1768-ІІІ встановлено, що право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України.
Призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї. Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону №1768-ІІІ).
Статтею 10 Закону №1768-ІІІ передбачено, що скарга на рішення органу соціального захисту населення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні може бути подана до вищестоящого органу виконавчої влади або до суду.
Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога), передбаченої Законом України Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, перелік документів, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (Порядок №250).
Відповідно до п. 2 Порядку №250 державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України та з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї. Державна соціальна допомога призначається на шість місяців з місяця звернення за її призначенням.
Пунктом 3 Порядку №250 встановлено, що призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.
За вимогами п. 5 Порядку №250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:
-заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;
-декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);
-довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
-довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).
Заява та декларація вважаються такими, що не подані, у разі внесення не у повному обсязі відомостей про членів малозабезпеченої сім`ї (прізвище, ім`я та по батькові, сімейний стан, число, місяць і рік народження, серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України чи іншого документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Відповідно до п. 20 Порядку №250 державна соціальна допомога призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Якщо до заяви не додано всіх необхідних документів, орган соціального захисту населення повідомляє уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про те, які документи у місячний строк потрібно подати додатково. Орган соціального захисту населення інформує уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про прийняття документів із зазначенням дати їх прийняття, а також документів, які необхідно у місячний строк подати додатково (шляхом надання/надсилання йому повідомлення у паперовому або електронному вигляді (за наявності електронної пошти). Якщо протягом 30 календарних днів після отримання повідомлення про необхідність виправлення помилки уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї не виправив її та/або не подав документи, передбачені пунктом 5 цього Порядку, орган соціального захисту населення приймає рішення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги, про що інформує уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї в порядку, встановленому абзацом другим пункту 21 цього Порядку.
За п. 21 Порядку №250 рішення про призначення державної соціальної допомоги або про відмову в її призначенні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання заяви і надсилається наступного дня після його прийняття уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї. У разі прийняття рішення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги орган соціального захисту населення інформує про це уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї із зазначенням підстав для відмови та порядку оскарження рішення (з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис). Рішення органу соціального захисту населення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її призначенні може бути оскаржено заявником в органі виконавчої влади вищого рівня або в суді.
Як встановлено судом відповідач не прийняв заяви позивача про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям через відсутність інформації реєстраційного номеру облікової картки платника податків на дітей.
Вказана інформація відсутня в графі «Ідентифікаційний номер» напроти дітей позивача в Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.
Відповідно до абзацу сьомого п. 70.1 ст.70 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.
Відповідно до п. 3 розділу І Порядку №456 оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС): особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.
Пунктом 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 року №719-V) передбачено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 07.07.2015 вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 29.11.2016 вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За ст. 6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Суд звертає увагу на те, що в силу вимог розділу VIII «Порядок обліку фізичних осіб в окремому реєстрі Державного реєстру» Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою № 1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред`явити паспорт або документ, на підставі якого оформлюється паспорт вперше.
Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта. До паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.
Фізична особа подає Повідомлення до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання) або до будь-якого контролюючого органу у разі, якщо фізична особа перебуває за межами населеного пункту проживання.
Для заповнення Повідомлення використовуються дані паспорта та інших документів, які подаються у разі зміни паспортних даних або оформлення паспорта вперше.
Отже, відсутність у малолітньої дитини позивача паспорта зумовлює неможливість оформлення відмови від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків.
Тобто, діти позивача, які є малолітніми і не мають паспорта, не можуть оформити відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків.
З огляду на викладене, суд зауважує, що не зазначення позивачем у декларації реєстраційних номерів облікової картки платника податків своїх малолітніх дітей не може бути підставою для відмови у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
У п. 10 Порядку№250 наведені підстави для відмови у призначенні вказаної допомоги, які не містять такої підстави як відсутність у декларації інформації РНОКПП малолітніх дітей.
Частиною 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач безпідставно вказав на необхідність подання позивачем РНОКПП на дітей, та у зв`язку із неподанням таких документів, протиправно прийняв оскаржуване рішення, оформлене у вигляді повідомлення від 11.05.2022 №15/3-1112.
Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 992,40 грн.
Суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.
Щодо залишку сплаченого судового збору, то за приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
20.09.2022 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу і відшкодування таких витрат.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 12.07.2022, за яким ОСОБА_1 (Клієнт) доручив, а адвокат Гусакова О.Б. (Адвокат) прийняла на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу із захисту його інтересів у судовому порядку при оскарженні рішення ЦУСЗН Дніпровської міської ради про відмову ОСОБА_1 у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
Гонорар адвоката за годину є фіксованим, який вже сформований з витрат, які адвокат несе у зв`язку із забезпеченням якісного надання послуг, юридичного стажу (досвіду) особи, яка надає правову допомогу та часу, витраченого на її здійснення.
Пунктом 4.2. договору передбачено, що після повного виконання своїх зобов`язань за договором Адвокат направляє Клієнту акт виконаних робіт. Якщо Клієнт протягом 5-ти календарних днів з дня передачі акту виконаних робіт на розгляд не повернув Адвокату підписаний акт або обґрунтовану відмову, або зауваження до роботи, то роботи за договором вважаються прийнятими без зауважень.
13.09.2022 сторонами підписаний акт виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги, за яким Адвокатом були виконані наступні роботи:
-консультування клієнта щодо його порушених прав 1 год.;
-аналіз спору та документів 1,5 год.;
-складання позовної заяви: пошук та застосування норм права необхідних при вирішенні спору, написання позовної заяви, копіювання додатків та їх завірення -4 год.;
-ознайомлення з відзивом на позовну заяву 1 год;
-складання клопотання про долучення доказів понесення витрат на правову допомогу, копіювання додатків та їх завірення 2,5 год.
За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами..
Тобто, суд самостійно не вправі доводити неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.
Представником позивача надано докази направлення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу з копіями документів відповідачу, натомість відповідач жодних письмових пояснень або клопотання щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суду не надав та не вчинив жодних дій щодо доведення неспівмірності витрат.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
А тому, не зважаючи на те, що відповідачем не вчинено дій щодо доведення не співмірності витрат, суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру.
В даному випадку суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч.5 ст. 134 КАС України, виходить з наступного:
- дана справа відноситься до справ незначної складності;
- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;
- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;
-аналіз спору та документів об`єктивно можна віднести до складання позовної заяви;
-час потрачений на ознайомлений з відзивом на позов, при цьому без надання відповіді на нього є неспівмірним з розміром витрат;
-перебільшеним є зазначення адвокатом потраченого часу 2,5 год. на складання клопотання про долучення доказів понесення витрат на правову допомогу, копіювання додатків та їх завірення. Такі додатки як сертифікати про підвищення кваліфікації за 2019 і 2021 рік адвоката, грамота та подяка не є належними доказами понесення витрат на правничу допомогу;
- фінансовий стан позивача
Таким чином, суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Керуючись ст.ст.139, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо визнання заяви про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям не поданою з підстав відсутності реєстраційних номерів облікових карток платників податків у дітей через релігійні переконання.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, оформлене у вигляді повідомлення від 11.05.2022 р. за №15/3-1112 про відмову ОСОБА_1 у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона