Справа № 160/12088/22
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії,-
10.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому позивач просить:
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірної вимоги.
12.08.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишена без руху та запропоновано позивачу у десятиденний строк з моменту отримання ухвали від 12.08.2022 року надати до канцелярії суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вказаним позовом із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку та докази на підтвердження таких обставин.
15.08.2022 року та 16.08.2022 року через систему Електронний суд позивач звернувся з заявою про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 року було поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 12.09.2022 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
24.08.2022 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся з заявою про зміну предмету позову, шляхом викладення прохальної частини позову у наступній редакції:
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Вищезазначену заяву позивача було прийнято судом до розгляду.
26.09.2022 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про витребування у позивача відомостей та належним чином засвідчених доказів, зокрема: відомостей про розмір щомісячно нарахованих доходів, утриманих та сплачених сум ЄСВ до бюджету за оспорюваний період, довідку за формою за аналогічний період.
З огляду на характер спірних правовідносин, з урахуванням підстав та предмету позову, суд не вбачає підстав для задоволення вищезазначеного клопотання.
28.09.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю та зазначив, що позицію щодо підстав та сум нарахованого єдиного соціального внеску було викладено у відзиві на позов, де і відображено про суму недоїмки, що обліковується в інтегрованій картці платника податків.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.04.2002 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 29.04.2002 року перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2010 року позивача знято з обліку.
Не погодившись із вищезазначеними вимогами від 06.02.2019 року та від 06.02.2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про їх скасування.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року, по справі №160/5087/21, яке набрало законної сили 30.07.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог було задоволено, зокрема, визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11933-53/64У від 06.02.2019р. на суму 18 276,72 грн. та № Ф-11933-53/64 від 06.02.2021р. на суму 37 788,74 грн.

При цьому, 11.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11933-53/64 У в якій зазначено, що станом на 23.04.2020 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 11016,72 грн.

З відзиву на позов, вбачається, що підставою для формування даної вимоги стала інформація, наявна в базі даних інформаційної системи податкового органу по інтегрованій картці платника податків, в якій були автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме:

- за 2017 рік по строку сплати 09.02.2018 року 8 448,00 грн.

- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 року - 2457,18 грн.;

- за 2 квартал 2018 року по строку сплати 19.07.2018 року - 2457,18 грн.;

- за 3 квартал 2018 року по строку сплати 19.10.2018 року - 2457,18 грн.;

- за 4 квартал 2018 року по строку сплати 21.01.2019 року - 2457,18 грн.;

- за 1 квартал 2019 року по строку сплати 19.04.2019 року - 2754,18 грн.;

- за 2 квартал 2019 року по строку сплати 19.07.2019 року - 2754,18 грн.;

- за 3 квартал 2019 року по строку сплати 21.10.2019 року - 2754,18 грн.;

- за 4 квартал 2019 року по строку сплати 20.01.2020 року - 2754,18 грн.;

- за 1 квартал 2020 року по строку сплати 21.04.2020 року - 2078,12 грн.;

- за 2 квартал 2020 року по строку сплати 20.07.2020 року - 1039,06 грн.;

- за 3 квартал 2020 року по строку сплати 19.10.2020 року 3178,12 грн.;

- за 4 квартал 2020 року по строку сплати 19.01.2021 року 2200,00 грн.

У зв`язку з несплатою нарахованого єдиного внеску, станом на 05.09.2022 року в інтегрованій картці позивача обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 37788,74 грн.

Таким чином, з відзиву відповідача вбачається, що вказана вимога включає суму боргу у розмірі 11016,72 грн. за період з 2017 року по 4 квартал 2020 року.

У зв`язку з несплатою позивачем сум ЄСВ, визначених вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11933-53/64 У від 11.02.2020 року, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області направило для примусового виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року, як узгоджену.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року, вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст.1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (далі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів Головний управління ДПС у Дніпропетровській області було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-11933-53/64У від 06.02.2019р. на суму 18 276,72 грн. та № Ф-11933-53/64 від 06.02.2021р. на суму 37 788,74 грн., які позивач оскаржив в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року, по справі №160/5087/21, яке набрало законної сили 30.07.2021 року, визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11933-53/64У від 06.02.2019р. на суму 18 276,72 грн. та № Ф-11933-53/64 від 06.02.2021р. на суму 37 788,74 грн..

При цьому, згідно інтегрованої картки платника податків станом на 05.09.2022 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн., яка включає в себе:

- за 2017 рік по строку сплати 09.02.2018 року 8 448,00 грн.

- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 року - 2457,18 грн.;

- за 2 квартал 2018 року по строку сплати 19.07.2018 року - 2457,18 грн.;

- за 3 квартал 2018 року по строку сплати 19.10.2018 року - 2457,18 грн.;

- за 4 квартал 2018 року по строку сплати 21.01.2019 року - 2457,18 грн.;

- за 1 квартал 2019 року по строку сплати 19.04.2019 року - 2754,18 грн.;

- за 2 квартал 2019 року по строку сплати 19.07.2019 року - 2754,18 грн.;

- за 3 квартал 2019 року по строку сплати 21.10.2019 року - 2754,18 грн.;

- за 4 квартал 2019 року по строку сплати 20.01.2020 року - 2754,18 грн.;

- за 1 квартал 2020 року по строку сплати 21.04.2020 року - 2078,12 грн.;

- за 2 квартал 2020 року по строку сплати 20.07.2020 року - 1039,06 грн.;

- за 3 квартал 2020 року по строку сплати 19.10.2020 року 3178,12 грн.;

- за 4 квартал 2020 року по строку сплати 19.01.2021 року 2200,00 грн.

Судом встановлено, що контролюючим органом 11 лютого 2020 року було винесено вимогу №Ф-11933-53/64 У про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 11016,72 грн..

При цьому, судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року по справі №160/5287/21, що набрало законної сили 30.07.2021 року, були встановлені наступні обставини:

- про відсутність офіційного підтвердження у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що виключає можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом;

- що у період з 2002 року по 2019 рік ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах за основним місцем роботи з ТОВ «Технік Машинес Інтернешенл», ТОВ «Сонячне насіння», ТОВ «Агранова-Дніпро» та дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями «Сангрант Плюс».

Так, на підставі вищенаведених обставин, встановлених у рішенні суду від 29.06.2021 року по справі №160/5287/21, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування позивачу зобов`язань зі сплати ЄСВ та формування і направлення ОСОБА_1 оскаржуваних вимог за № Ф-11933-53/64У від 06.02.2019р. на суму 18 276,72 грн. та № Ф-11933-53/64 від 06.02.2021р. на суму 37 788,74 грн., відповідно останні є протиправним та підлягають скасуванню.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особа або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року на суму 11016,72 грн. сформована відповідачем відносно позивача на підставі тих самих даних та періоду, що і вимоги за № Ф-11933-53/64У від 06.02.2019р. на суму 18 276,72 грн. та № Ф-11933-53/64 від 06.02.2021р. на суму 37 788,74 грн., які були визнані протиправним та скасовані рішенням суду від 29.06.2021 року, що набрало законної сили 30.07.2021 року, по справі №160/5287/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, суд дійшов висновку, що обставини, які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи щодо надання оцінки спірній вимогі за №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року на суму 11016,72 грн., не підлягають доказуванню, оскільки були встановлені рішенням суду у адміністративній справі №160/5287/21, що набрало законної сили.

Таким чином, з урахуванням вищевстановленних обставин та висновків суду, суд дійшов висновку, що вимога №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року на суму 11016,72 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 виключивши суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37788,74 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно із главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування.

Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування. Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №816/2042/16, здійснивши аналіз норм Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422, який набув чинності 10.06.2016 року, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника податків, є правомірними, оскільки у випадку, коли неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податків, до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред`явлена вимога про повне перерахування податкових платежів.

Відображення податковим органом в інтегрованих картках платника відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань спричиняють правові наслідки саме для платника податку, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить фінансовий стан платника податків у розрізі розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та вірного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Приймаючи до уваги, що інтегрована картка платника є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету, то зазначення в цій картці суми податку, нарахування якої скасовано судом, порушує права позивача, оскільки відображає несплату неіснуючих податкових зобов`язань.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язання податкового органу внести зміни до інтегрованої картки особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку (інтегрованої картки) платника податків нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 37788,74 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн., та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 744,30 грн., що документально підтверджується відповідними квитанціями №СВ06571718/1 та №СВ06571707 від 09.08.2022 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. та за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 744,30 грн., що разом складає 1736,70 грн., підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 256, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11933-53/64 від 11.02.2020 року на суму 11016,72 грн., зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (52000, Дніпропетровська область, с. Любимівка, РНОКПП НОМЕР_1 )судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1736,70 грн. (одна тисяча сімсот тридцять шість гривень 70 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець