Справа № 200/4095/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Справа№200/4095/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Дяченка Олексія Володимировича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року як місяців, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача в період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 85 927,84 грн з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року (включно) у фіксованому розмірі 3 863,15 грн в місяць відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі 3 863,15 грн в місяць за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року (включно) у загальній сумі 14 937,51 грн відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 4 вересня 2015 року по 26 червня 2018 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року відповідачем не в повному розмірі нараховувалася позивачу та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

9 грудня 2021 року позивачем було надіслано заяву до відповідача із проханням виплатити індексацію грошового забезпечення.

У відповідь на заяву відповідач зазначив, що у період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно позивачу індексація грошового забезпечення не виплачувалась через відсутність фінансового ресурсу, також вказав, що при розрахунку індексації застосовувались базові місяці грудень 2015 року та січень 2016 року.

Позивачем зазначено, що відповідно до п.п. 5, 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» базовим місяцем в період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року мав бути січень 2008 року.

За підрахунком позивача за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року йому не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення на загальну суму 85 927,84 грн.

Щодо періоду нарахування індексації з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року, позивач зазначає, що у березні 2018 року відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців, але відповідачем в порушення абз. 4, 5, 6 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 1078 не виплачувалась на користь позивача індексація в фіксованому розмірі в розмірі 3 863,15 грн.

За підрахунком позивача за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року позивачу не доплачено індексацію грошового забезпечення на суму 14 937,51 грн (а.с. 1-5).

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України з 1 жовтня 2015 року по 18 грудня 2017 року.

В 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку із цим на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31 грудня 2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, згідно яких у зв`язку із внесенням змін до Порядку № 1078 індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.

У відзиві зазначено також, що відповідно до ст. 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Згідно ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Даний Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки, а тому виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.

Також відповідач посилається на Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 20-рп/2011, яким визначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. […] Заходи реалізації цих прав можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. У листах Міністерства соціальної політики України від 9 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 4 липня 2017 року № 220/5140, від 8 серпня 2017 року № 78/0/66-17 також зазначено, що проведення індексації грошових доходів здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у листопаді 2015 року - листопаді 2019 року у Міністерства оборони України не було.

Також у відзиві зазначено, що позивачем оскаржується бездіяльність військової частини щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірні періоди, а не правильність її нарахування та правильність визначення базового місяця.

Отже, вимога позивача щодо здійснення нарахування суми індексації грошового забезпечення виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2008 року є передчасною.

Враховуючи викладене відповідач просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (а.с. 30-33).

Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 27).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце перебування: АДРЕСА_2 ; є учасником бойових дій, має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 23 лютого 2016 року (а.с. 20-22).

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 , є державним органом влади та належним відповідачем у справі (а.с. 30, 34, 68).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач з 4 вересня 2015 року по 26 червня 2018 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 18-19, 30-67).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 червня 2018 року № 131, капітана ОСОБА_1 , начальника штаба першого заступника командира НОМЕР_5 зенітного ракетного дивізіону, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 4 червня 2018 року № 98 командиром кадру НОМЕР_7 окремого батальйону територіальної оборони управління НОМЕР_7 окремої бригади територіально оборони, вважати, що 26 червня 2018 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби м. Покровськ, Донецької області; з 26 червня 2018 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з видачею атестатів (а.с. 19).

16 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення із врахуванням фіксованої суми індексації за березень 2018 року за період з 1 березня 2018 року по 4 червня 2018 року та надати позивачу зазначені у заяві документи (а.с. 7).

Листом від 12 грудня 2021 року (вих. № 2425) відповідач повідомив позивачу про неможливість надання відомостей про індексацію грошових доходів за 2015 рік, так як первинні документи щодо 2015 року знищені внаслідок закінчення строку їх зберігання. Стосовно 2016 року та 2018 року, то відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення в межах фонду грошового забезпечення на відповідний рік. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Зазначено, що наведене підтверджено роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16 липня 2015 року № 10685/0/14-15/10, від 9 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 8 серпня 2017 року № 13700/3, від 8 серпня 2017 року № 78/0/66-17. Також вказано, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України (вх. № 13700/3 та вх. № 78/0/66-17 від 8 серпня 2017 року) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не має. Враховуючи зазначене, у межах наявного фінансового ресурсу можливості нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міністерства оборони не було (а.с. 8).

Як вбачається з довідки відповідача від 21 грудня 2021 року № 1428 про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, яка була видана позивачу за період з грудня 2015 року по квітень 2018 року, індексація грошового забезпечення позивача не здійснювалась (а.с. 16).

Відповідно до пояснень відповідача, наведених у відзиві на позов, виплата індексації грошового забезпечення позивачу за період з 2016 року по 2018 рік не здійснювалась, оскільки не було відповідного фінансового ресурсу та не передбачення Порядком № 1078 механізму нарахування та виплати індексації за попередні роки (а.с. 30-33).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування при індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в якості базового місяця грудня 2015 року та січня 2016 року замість січня 2008 року, а також протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати в повному обсязі індексації за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до положень ст.ст. 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно пп. 4 і 5 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

З наведених вище нормативно-правових приписів слідує, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Щодо посилань відповідача як на підставу правомірності не здійснення індексації грошового забезпечення позивача на відсутність відповідного фінансування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 8 листопада 2005 року, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку із цим при розгляді даної справи Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, зазначивши, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Висновок суду щодо того, що обмежене фінансування або відсутність такого фінансування в певні періоди часу, жодним чином не має впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах цього суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнати протиправними дій відповідача щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року як базових місяців для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача в період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати в повному розмірі індексації період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року у фіксованому розмірі 3 863,15 грн в місяць відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», суд зазначає, що вказані вимоги є необґрунтованими, так як індексація грошового забезпечення відповідачем не здійснювалась, отже, відповідачем не застосовувались в якості базових місяців ані грудень 2015 року, ані січень 2016 року, також не мало місце здійснення індексації із порушенням приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Відповідно, зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням в якості базового місяця для розрахунку індексації січня 2008 року в сумі 85 927,84 грн та в частині стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі 3 863,15 грн в місяць за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року у загальній сумі 14 937,51 грн відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», - суд зазначає, що судом встановлено наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення позивача за спірні періоди та, як наслідок, не виплата нарахованої суми індексації, при цьому порядок розрахунку суми індексації на виконання даного рішення, в тому числі в частині визначення базових місяців та розміру суми індексації не є спірними у межах цієї справі, так як такий розрахунок відповідачем ще не здійснений.

Отже, позовні вимоги в цій частині є передчасними, тому задоволенню не підлягають.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна