Справа № 140/12196/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/12196/21 пров. № А/857/4431/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Луцьку суддею Мачульським В. В.) в адміністративній справі № 140/12196/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області (далі також - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) від 14 липня 2021 року № .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, які стали підставою для декларування від`ємного значення ПДВ, в бухгалтерському обліку позивача є всі необхідні первинні документи, які належно оформлені, містять всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами та які сукупно з вищевказаними обставинами справи свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Що стосується неточностей у призначенні платежу, які стали підставою для висновків про завищення суми від`ємного значення ПДВ, зазначає, що листом № 2 від 20.01.2021, який був отриманий ФОП ОСОБА_2 , позивачем уточнено призначення платежів та узгоджено зміну призначення платежів з ФОП ОСОБА_2 . Проте, вищевказану обставину та лист № 2 від 20.01.2021 перевіряючими не було взято до уваги.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 5911,32 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування такого судового рішення. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації за наявності) встановлено її завищення на 91 132,00 грн внаслідок неможливості ідентифікувати оплату (згідно яких накладних вона проведена), оскільки в призначенні платежу по р/р відкритого в АТ КБ Приватбанк, за № 11А5403500 зазначено за товари згідно акту звірки..., тобто не можливо встановити факт оплати товарів віднесених до податкового кредиту та розрахунку сум бюджетного відшкодування по СГД ОСОБА_2 в сумі ПДВ 91 132,00 грн, чим порушено п. 200.1, п. 200.4. б ст. 200, пп. б п. 200.14 ст. 200 ПК України та Наказу Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

Також зазначило, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необгрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як встановлено судом, 13.04.2021 ФОП ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за березень 2021 року із зазначенням у рядку 20.2 суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 91 132,00 грн (додаток 3).

На підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 19.05.2021 №1448 Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 та направлення на перевірку від 21.05.2021 №11401 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області в період з 24.05.2021 по 01.06.2021 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки 08.06.2021 складено акт № 4673/03-20-07-09/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету».

За висновками акта перевірки від 08.06.2021 № 4673/03-20-07-09/ НОМЕР_1 встановлено порушення позивачем вимог п. 200.1, б п. 200.4 ст. 200, б п. 200.14 ст. 200 ПК України, оскільки завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2) на загальну суму 91 132,00 грн.

На підставі акта перевірки від 08.06.2021 № 4673/03-20-07-09/ НОМЕР_1 , відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 № , яким зазначено про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування за березень 2021 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 91 132,00 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 № прийняте відповідачем необґрунтовано, а тому його необхідно скасувати як протиправне.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків визначені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов`язання та податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

а правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Як видно з матеріалів справи, позивачем до бюджетного відшкодування в березні 2021 р. включено ПДВ по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 91 132,00 грн у зв`язку з придбанням товарів, а саме: 20 520,00 грн (податковий кредит виник в березні 2020 р. за видатковою накладною від 19.03.2020 № РН-0000025 на загальну суму 123 120,00 грн (в тому числі ПДВ на суму 20 520,00 грн); 59 029,00 грн (податковий кредит виник в вересні 2020 року за видатковою накладною від 04.09.2020 № РН-0000063 на загальну суму 444 000,00 грн (в тому числі ПДВ на суму 74 000,00 грн); 20 520,00 грн (податковий кредит виник в жовтні 2020 року за видатковою накладною від 09.10.2020 №РН-0000079 на загальну суму 603 496,42 грн (в тому числі ПДВ на суму 100 582,74 грн).

Разом з тим, суд звертає увагу, що контролюючим органом не ставиться під сумнів правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту у вересні - жовтні 2020 р. сум ПДВ по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 91 132,00 грн у зв`язку з придбанням товарів, а саме: 20 520,00 грн (податковий кредит виник в березні 2020 р. за видатковою накладною від 19.03.2020 № РН-0000025 на загальну суму 123 120,00 грн (в тому числі ПДВ на суму 20 520,00 грн); 59 029,00 грн (податковий кредит виник в вересні 2020 р. за видатковою накладною від 04.09.2020 № РН-0000063 на загальну суму 444 000,00 грн (в тому числі ПДВ на суму 74 000,00 грн); 20 520,00 грн (податковий кредит виник в жовтні 2020 року за видатковою накладною від 09.10.2020 № РН-0000079 на загальну суму 603 496,42 грн (в тому числі ПДВ на суму 100 582,74 грн).

Як зазначалось вище, відповідно до підпункту б пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що право на бюджетне відшкодування мають усі платники ПДВ у разі наявності від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та при дотриманні сукупності таких умов: сума податкового кредиту сплачена постачальникам; сума відшкодування не перевищує ліміт реєстрації податкових накладних; платник податків не має податкового боргу.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

З матеріалів справи видно, що до декларації з ПДВ за лютий 2021 року позивачем було долучено Додаток № 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування», з якого видно (Таблиця 1), що сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 ст. 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням суми, зарахованої у зменшення суми податкового боргу з ПДВ становить 131828,00 грн. З них фактично сплачено у попередніх та звітному періоді та підлягає бюджетному відшкодуванню - 91 132,00 грн.

При цьому, в таблиці 2 позивачем було розшифровано суми податку, фактично сплачені у попередніх та звітному періодах в розрізі постачальників. Так, сума від`ємного значення в розмірі 91132,00 грн виникла у березні - жовтні 2020 року по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2 і саме ця сума ставиться під сумнів відповідачем, з тих підстав, що неможливо ідентифікувати оплату (згідно яких накладних вона проведена), оскільки в призначенні платежу по р/р відкритого у АТ КБ Приватбанк, №11А5403500 зазначено за товари зг. акту звірки..., тобто, відповідач вважає, що фактично не можливо встановити факт оплати товарів віднесених до податкового кредиту та розрахунку сум бюджетного відшкодування по ФОП ОСОБА_2 в сумі ПДВ 91 132,00 грн.

Разом з тим, листом № 2 від 20.01.2021, який був отриманий ФОП ОСОБА_2 , позивачем було уточнено призначення платежів з за товари згідно акту звірки..., та узгоджено зміну призначення платежів з ФОП ОСОБА_2 (а. с. 44 - 48).

Так, заявлена до бюджетного відшкодування в лютому 2021 року в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2021 року сума ПДВ 91 132,00 грн була оплачена на підставі таких платіжних доручень з уточненими призначеннями платежів:

- № 371 від 26.05.2020 на загальну суму 31 500,00 грн, в т.ч. ПДВ 5250,00 грн (згідно накладної № 20 від 10.03.2020 на суму 22 278,57 грн, в т.ч. ПДВ 3713,09 грн та накладної № 25 від 19.03.2020 на суму 9221,43 грн, в т.ч. ПДВ 1536,91 грн);

- № 374 від 19.08.2020 на загальну суму 4000,00 грн, в т.ч. ПДВ 666,67 грн (згідно накладної № 25 від 19.03.2020 на суму 4000,00 грн, в т.ч. ПДВ 667,67 грн);

- № 379 від 23.09.2020 на загальну суму 351 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 58500,67 грн (згідно накладної № 25 від 19.03.2020 на суму 109 898,57 грн, в т.ч. ПДВ 18 316,43 грн та накладної № 36 від 12.05.2020 на суму 206,78 грн, в т.ч. ПДВ 34,46 грн та накладної № 63 від 04.09.2020 на суму 240 894,65 грн, в т.ч. ПДВ 40 149,11 грн);

- № 382 від 08.10.2020 на загальну суму 122500,00 грн, в т.ч. ПДВ 20416,67 грн (згідно накладної № 63 від 04.09.2020 на суму 122500,00 грн, в т.ч. ПДВ 20416,67 грн);

- № 389 від 26.11.2020 на загальну суму 37000,00 грн, в т.ч. ПДВ 6166,67 грн (згідно накладної № 63 від 04.09.2020 на суму 37000,00 грн, в т.ч. ПДВ 6166,67 грн);

- № 393 від 17.12.2020 на загальну суму 21000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3500,00 грн (згідно накладної № 63 від 04.09.2020 на суму 21000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3500,00 грн);

- № 394 від 21.12.2020 на загальну суму 27600,00 грн, в т.ч. ПДВ 4600,00 грн (згідно накладної № 63 від 04.09.2020 на суму 22605,35 грн, в т.ч. ПДВ 3767,56 грн та накладної №78 від 07.10.2020 на суму 4994,65 грн, в т.ч. ПДВ 832,44 грн);

- № 395 від 22.12.2020 на загальну суму 120000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20000,00 грн (згідно накладної № 78 від 07.10.2020 на суму 104205,35 грн, в т.ч. ПДВ 17367,56 грн та накладної №79 від 09.10.2020 на суму 15794,65 грн, в т.ч. ПДВ 2632,44 грн);

- № 396 від 22.12.2020 на загальну суму 87000,00 грн, в т.ч. ПДВ 14500,00 грн (згідно накладної № 79 від 09.10.2020 на суму 87000,00 грн, в т.ч. ПДВ 14500,00 грн);

- № 397 від 23.12.2020 на загальну суму 70000,00 грн, в т.ч. ПДВ 11666,67 грн (згідно накладної № 79 від 09.10.2020 на суму 70000,00 грн, в т.ч. ПДВ 11666,67 грн);

- № 398 від 28.12.2020 на загальну суму 120000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20000,00 грн (згідно накладної № 79 від 09.10.2020 на суму 120000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20000,00 грн);

- № 400 від 06.01.2021 на загальну суму 40000,00 грн, в т.ч. ПДВ 6666,67 грн (згідно накладної № 79 від 09.10.2020 на суму 40000,00 грн, в т.ч. ПДВ 6666,67 грн);

- № 401 від 11.01.2021 на загальну суму 53000,00 грн, в т.ч. ПДВ 8833,33 грн (згідно накладної № 79 від 09.10.2020 на суму 53000,00 грн, в т.ч. ПДВ 8833,33 грн);

- № 402 від 12.01.2021 на загальну суму 28000,00 грн, в т.ч. ПДВ 4666,67 грн (згідно накладної № 79 від 09.10.2020 на суму 28000,00 грн, в т.ч. ПДВ 4666,67 грн) (а.с.44-48).

Відповідно до п. 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкція №22) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Згідно п. 2.9 Інструкції № 22 банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених нормативно-правовими актами Національного банку України, які можуть стосуватися, зокрема, зміни з ініціативи банку платника номера рахунку платника, назви та коду банку платника, при частковому виконанні платіжної вимоги. Внесення банком змін до реквізиту платіжного доручення "Призначення платежу" нормативно-правовими актами не передбачається. Цей реквізит заповнюється платником таким чином, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і несе за неї відповідальність. Заповнення цього реквізиту банки перевіряють лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.7 глави 3 Інструкції № 22).

Пунктом 2.29 Інструкції № 22 передбачено, що платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжне доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку, і оформити нове з необхідними змінами.

За приписами п. 1.19 Інструкції № 22 банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) (обов`язкових платежів).

Крім того, в силу п. 33.2 Закону № 2346-111 платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що питання щодо внесення змін до реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення після зарахування коштів на рахунок отримувача вирішується між платником та отримувачем коштів у порядку, узгодженому між ними, оскільки платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

Отже, порядок узгодження між сторонами питань щодо проведення безготівкових розрахунків після зарахування коштів на рахунок отримувача чітко не визначений законодавством та відбувається на власний розсуд сторонами таких розрахунків.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 2а-335/10/2670.

За таких обставин, суд вважає висновки відповідача про завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню по податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2021 року (рядок 20.2) на загальну суму 91 132,00 грн внаслідок здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентом ФОП ОСОБА_2 безпідставними та необгрунтованим.

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про те, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необгрунтованою, колегія суддів зазначає таке.

Позивач просив відшкодувати йому понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9950,00 грн. Разом з тим суд першої інстанції, враховуючи незначну складність справи та беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що розмір понесених позивачем витрат у сумі 5000,00 грн є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того колегія суддів зазначає, що жодних заперечень щодо цього розміру відшкодування понесених позивачем судових витрат, які б могли взятися судом до уваги, податковим органом не зазначено в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в адміністративній справі № 140/12196/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин