Справа № 160/10533/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і виплачувати з 26.01.2021р. та виплатити заборгованість, що утворилася з 26 січня 2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди її роботи з 12.04.2002 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р.
Ухвалою суду від 22.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
19.08.2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зазначив, що право на пенсію за вислугою років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років у період: до 01.04.2015 р. не менше 25 років; до 01.01.2016 років не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців. Відповідач зазначив, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21 ним повторно розглянуто заяву позивача від 26.01.2021 року про призначення пенсії за вислугу років та зараховано до спеціального стажу позивача періоди роботи з 09.08.1993 р. по 30.06.1994 р., з 01.07.1994 р. по 11.12.1996 р., з 12.12.1996 р. по 03.03.1997 р. та з 02.01.1998 р. по 12.04.2002 р. Разом з цим, пенсійний орган зауважив, що після проведеного перерахунку стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 11.10.2017 року склав 23 роки 04 місяці 06 днів (при необхідному стажі 26 років 6 місяців), що є недостатнім для призначення позивачу пенсію за вислугою років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 року суд витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином засвідчені копії таких документів:
- пояснення з відповідними документами, які періоди роботи ОСОБА_1 були зараховані позивачу до її стажу.
- розрахунок трудового стажу позивача станом на 26.01.2021 року (дата звернення із заявою про призначення пенсії) із зазначенням періодів роботи, які були зараховані до такого стажу;
- пояснення щодо не зарахування до трудового стажу позивача періоди її роботи з 12.04.2002р. по 27.05.2019р. та з 20.10.2020р. по 09.12.2020р.
- документи, на підставі яких позивачу не було зараховано періоди її роботи з 12.04.2002р. по 27.05.2019р. та з 20.10.2020р. по 09.12.2020р.
- довідку у формі таблиці, в якій чітко зазначити, які періоди роботи позивача були зараховані до її стажу станом на 26.01.2021 року (дата звернення із заявою про призначення пенсії).
Вказаною вище ухвалою суд зупинив провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
05.09.2022 р. до суду надійшла від ОСОБА_1 відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначила, що не погоджується з доводами, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та зауважила, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. (з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.11.2021 р.) по справі №160/3373/21 чітко визначено, що суд встановив наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років. ОСОБА_1 вважає безпідставними доводи відповідача про те, що її спеціальний стаж становить лише 23 роки 04 місяці 06 днів, оскільки, на її думку, вказаний стаж становить 26 років 08 місяців 13 днів. Зокрема, позивач наголошує, що періоди її роботи з 12.04.2002 р. по 27.05.2019 р. в аптеці №126 ОКП «Фармація» та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р. в аптечному пункті №1 Аптеці №125 Центральної міської аптеки №318 ОКП «Фармація» підтверджуються відповідними записами її трудової книжки.
14.09.2022 року до суду надійшли від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечення на відповідь на відзив, в яких пенсійний орган виклав аналогічні доводи, що були ним зазначені у відзиві на позовну заяву. Також відповідач повторно наголосив на тому, що, навіть, з урахуванням періодів роботи позивача на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21 стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 11.10.2017 року склав 23 роки 04 місяці 06 днів (при необхідному стажі 26 років 6 місяців), що недостатнім для призначення позивачу пенсію за вислугою років.
07.10.2022 р. до суду надійшла від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заява про виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 р. поновлено провадження по справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 26.01.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
ОСОБА_1 оскаржено вказану вище відмову пенсійного органу до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року по справі №160/3373/21 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ІК в ) про визнання дій протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом №0400-010303-8/21813 від 12.02.2021 року, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 09.08.1993 року по 30.06.1994 року та з 01.07.1994 року по 11.12.1996 року до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років (працівник охорони здоров`я).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2021 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі №160/3373/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 р. в адміністративній справі №160/3373/21 змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом четвертим наступного змісту: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 12.12.1996 по 03.03.1997 та з 02.01.1998 по 12.04.2002 до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років (працівник охорони здоров`я)». В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 р. в адміністративній справі №160/3373/21 - залишено без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі №160/3373/21 набрала законної сили 23.11.2021 року та в касаційному порядку не оскаржувалася.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21 Головним управлінням прийнято рішення, оформлені листами від 07.02.2022 р. №48719 та від 19.05.2022 р. №14951-9986/Р-01/8-0400/22.

У листі №0400-010307-8/21398 від 07.02.2022 року відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії за вислугу років з посиланням на пункт «е» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року у зв`язку з тим, що станом на 11.10.2017 року пільговий стаж позивача становить 23 роки 4 місяці 6 днів.

Не погодившись зі змістом цього листа ОСОБА_1 направила на ім`я начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернення, в якому висловила незгоду з позицією пенсійного органу та просила вжити належних заходів щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21.

У відповідь на подане ОСОБА_1 звернення пенсійний орган надіслав останній лист за №14951-9986/Р-01/8-0400/22 від 19.05.2022 р., в якому роз`яснив, що ним на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21 повторно розглянуто заяву позивача від 26.01.2021 року про призначення пенсії за вислугу років та зараховано до спеціального стажу позивача періоди роботи з 09.08.1993 р. по 30.06.1994 р., з 01.07.1994 р. по 11.12.1996 р., з 12.12.1996 р. по 03.03.1997 р. та з 02.01.1998 р. по 12.04.2002 р.

При цьому, пенсійний орган зазначив, що після проведеного перерахунку стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 11.10.2017 року склав 23 роки 04 місяці 06 днів (при необхідному стажі 26 років 6 місяців).

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області незаконними, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України зазначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону №1788, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788 (в редакції, чинній до 01.04.2015 року) було передбачено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року (далі - Закон №213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону №1788), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року (далі - Закон №911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону №1788.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону №1788 було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону №1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного вище вбачається, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3 частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (26.01.2021 року), пунктом «е» статті 55 Закону №1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року (далі Постанова №909).

У розділі 2 Охорона здоров`я Переліку згідно Постанови №909 зазначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів дає право на пенсію за вислугу років. При цьому серед найменувань закладів і установ зазначено не тільки аптеки, а й аптечні кіоски, аптечні магазини, але не зауважено, що вони мають бути обов`язково акредитованими.

Крім того, у примітці 2 до Переліку згідно Постанови №909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я міститься у статті 3 Закону №2108-XII, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 09.08.1993 року наявні наступні відомості щодо періодів роботи позивача:

- 09.08.1993 р. зарахована в аптеку №126 для проходження інтернатури (наказ №2 від 09.08.1993 р.);

- 01.07.1994 р. переведена на посаду провізора-технолога (наказ №2 від 23.06.1994 р.);

- 11.12.1996 р. переведена в ТОВ «Фармакон» (наказ №15 від 11.12.1996 р.);

- 12.12.1996 р. прийнята ТОВ «Фармакон» на посаду провізора-технолога (наказ №2 від 12.12.1996 р.);

- 03.03.1997 р. вивільнена від роботи (наказ №16 від 03.03.1997 р.);

- 03.03.1997 р. прийнята на посаду провізора в ТОВ ПКФ «Оріон» (наказ №90 від 03.03.1997 р.);

- 02.01.1998 р. звільнена за переведенням до фірми «Сампо» (наказ №109 від 02.01.1998 р.);

- 02.01.1998 р. прийнята за переведенням на посаду провізора (наказ №6 від 02.01.1998 р.);

- 12.04.2002 р. звільнена за ст.38 КЗпП України (наказ №8 від 12.04.2002 р.);

- 12.04.2002 р. прийнята на посаду провізора в аптеці №126 ОКП «Фармація» (наказ №13 від 12.02.2002 р.);

- 04.03.2013 р. переведена на посаду провізора аптечного пункту №1 Аптеки №125 (наказ №12-к від 04.02.2013 р.);

- 27.05.2019 р. звільнена за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання згідно ст. 38 КЗпП України (наказ №586-к від 27.05.2019 р.) (з урахуванням запису №15 трудової книжки);

- 20.10.2020 р. прийнята на посаду провізора в аптечному пункті №1 Аптеки №125 Центральної міської аптеці №318 ОКП «Фармація» (наказ №1068-к від 19.10.2020 р.);

- 09.12.2020 р. звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ №1231-к від 09.12.2020 р.).

Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №14951-9986/Р-01/8-0400/22 від 19.05.2022 р. слідує, що останнім на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21 зараховано до спеціального стажу позивача періоди роботи з 09.08.1993 р. по 30.06.1994 р., з 01.07.1994 р. по 11.12.1996 р., з 12.12.1996 р. по 03.03.1997 р. та з 02.01.1998 р. по 12.04.2002 р.

При цьому, слід зауважити, що суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 р. по справі №160/3373/21 дійшов висновку, що період роботи позивача у ТОВ «ПКФ «Оріон» з 03.03.1997 р. по 02.01.1998 р. не підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Одночасно із цим позивач вважає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин в межах цієї адміністративної справи відповідачем було безпідставно не зараховано до її стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди її роботи з 12.04.2002 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р.

Натомість, суд зауважує, що за змістом доданої до заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання ухвали суду (вх. №6409/22 від 07.10.2022 р.) доповідної записки за №79164/01-16 від 07.10.2022 р. пенсійним органом не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 12.11.2017 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р. до спеціального стажу за вислугу років, оскільки згідно пункту 16 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсій.

Додатково в цій доповідній записці зазначено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2146-VIII від 03.10.2017 р. набрав чинності 11.10.2017 року.

Наведене вище дозволяє дійти висновку про те, що відповідачем безпідставно не враховано періоди роботи позивача в закладах охорони здоров`я з 12.11.2017 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 по 09.12.2020 р.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про передчасність висновків відповідача щодо наявності у позивача стажу роботи в закладах охорони здоров`я (спеціальний стаж) на рівні 23 років 04 місяців 06 днів, та, як наслідок, відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Одночасно із цим суд зауважує, що в прохальній та описовій частині позовної заяви ОСОБА_1 містяться посилання на лист відповідача від 07.02.2022р. за №48719, копію якого додано до позовної заяви, однак в матеріалах пенсійної справи міститься лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що датовано 07.02.2022 р. та має повністю ідентичний зміст щодо наданої позивачем копії листа за №48719, однак наданий пенсійним органом документ має інший номер, а саме: 0400-010307-8/21398.

При цьому, лист пенсійного органу від 19.05.2022р. № 14951-9986/Р-01/8-0400/22 має виключно роз`яснювальний характер та містить посилання на раніше прийняте відповідачем рішення щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років у формі листа за №0400-010307-8/21398 від 07.02.2022 р.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в межах цієї частини позовних вимог є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугу років, які оформлене листом №0400-010307-8/21398 від 07.02.2022 р.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу для призначення пенсії в якості спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди її роботи з 12.04.2002 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р. суд вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом доданої до заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання ухвали суду (вх. №6409/22 від 07.10.2022 р.) доповідної записки за №79164/01-16 від 07.10.2022 р. пенсійним органом не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 12.11.2017 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р. до спеціального стажу за вислугу років.

Наведене дозволяє дійти висновку, що пенсійним органом під час повторного розгляду заяви позивача на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року по справі №160/3373/21 був врахований до спеціального стажу спірний період роботи позивача з 12.04.2002 р. по 11.11.2017 р., а відтак суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача повторно зарахувати ці періоди до спеціального стажу ОСОБА_1 .

Таким чином, вказана вище позовна вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди її роботи з 12.11.2017 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і виплачувати з 26.01.2021р. та виплатити заборгованість, що утворилася з 26 січня 2021 року суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України,

Аналогічна правова позиція висловлена Третім апеляційний адміністративним судом у постановах від 13.10.2021 року у справі №160/17081/20, від 12.11.2021 року у справі №160/2493/21.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.01.2021 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 понесла витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією за №117 від 11.07.2022 року.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 159, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугу років, які оформлене листом №0400-010307-8/21398 від 07.02.2022 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди її роботи з 12.11.2017 р. по 27.05.2019 р. та з 20.10.2020 р. по 09.12.2020 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2021 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2022 року.

Суддя О.М. Неклеса