Справа № 420/6921/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6921/22
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Дата і місце ухвалення 04.08.2022 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.05.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у вигляді відмови їй у виплаті суми боргу пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною, у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 41353,16 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми боргу пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною, у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 41353,16 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті суми пенсії в розмірі 41353,16 грн., що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 виплату суми пенсії в розмірі 41353,16 грн., що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що Головним управлінням ПФУ в Одеській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року по справі № 420/4236/20, яке набрало законної сили 24.07.2020 року, ОСОБА_2 24.07.2020 року проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення. Виплата нарахованої доплати до пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.07.2020 року в сумі 41 353,16 грн. підлягала виплаті ОСОБА_2 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України. Апелянт звернув увагу суду на те, що позивач звертався до суду для заміни стягувача по справі № 420/4236/20 та ухвалою суду від 21.04.2022 року по справі № 420/4236/20 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було зареєстровано актовим записом № 1441 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.10.2021 року.

Апелянт зазначив, що за змістом положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини. Також ГУ ПФУ в Одеській області вказало на те, що ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість заміни сторони правонаступником, однак, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 є саме правонаступником померлого ОСОБА_2 щодо отримання невиплачених за життя коштів, особою не надано.

Також апелянт посилався на те, що відповідно до ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані із особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Таким чином, на думку апелянта, спірні правовідносини не допускають правонаступництва та, відповідно, заміни сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії.

В апеляційній скарзі апелянт вказав на те, що виконавче провадження № 62978407, відкрите 08.09.2020 року, боржник - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, стягувач ОСОБА_2 , завершено.

При цьому, жодних доводів щодо оскарження рішення або дій та/або скасування відповідного рішення/визнання протиправними дій/ тощо державного виконавця чи іншої посадової особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо завершення виконавчого провадження № 62978407, ОСОБА_1 у заяві про заміну сторони виконавчого провадження не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Додатково апелянт зазначив, що оскільки спадкоємці не є стороною по справі №420/4236/20 в розумінні ст. 46 КАС України, право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду вони матимуть у разі зміни сторони виконавчого провадження по вищевказаній справі в порядку, передбаченому статтею 379 КАС України. Однак, в даному випадку ОСОБА_1 не є стороною по справі, що не було враховано судом першої інстанції при вирішенні справи.

Апелянт також вказував на те, що згідно із п. 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства.

З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в даній адміністративній справі з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області здійснити виплату неодержаної ОСОБА_2 через смерть пенсії звернулась дочка ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року у справі № 420/4236/20 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року у справі № 420/4236/20, що набрало законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 року, виходячи з 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Листом від 26.08.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило ОСОБА_2 на його заяву щодо проведення перерахунку пенсії за рішенням суду про те, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року по справі № 420/4236/20, яке набрало законної сили 24.07.2020 року, йому 24.07.2020 року було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Також повідомлено, що розмір пенсії з 01.08.2020 року становить 9125,43 грн., а виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 23.07.2020 року в сумі 41 353,16 грн. буде здійснена після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду згідно розрахунку на доплату пенсії.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 (зміна прізвища з дівочого ОСОБА_3 на ОСОБА_4 ).

Також з наданих позивачем доказів встановлено, що мати ОСОБА_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі.

Після смерті матері в 2015 році позивачка одержала свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина складала 1/2 частки квартири під АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ОСББ «Сегедський» від 11.04.2022 року № 09/11_22 ОСОБА_1 , як співвласник квартири АДРЕСА_1 , фактично проживала за вищезазначеною адресою з літнім батьком ОСОБА_2 до його смерті.

24.01.2022 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила відповідно до ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплатити належні її батьку ОСОБА_2 кошти у розмірі 41353,16 грн.

Листом від 22.02.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивачці, що оскільки вона не є стягувачем по справі № 420/4236/20, тому для виплати недоотриманої доплати пенсії за зазначеним рішенням суду правові підстави відсутні.

Не погоджуючись з діями Головного управління ПФУ в Одеській області по відмові у виплаті належних її батьку сум недоотриманої за життя пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

В свою чергу, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначається Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

У частині першій статті 1227 Цивільного кодексу України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У постанові від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а Верховний Суд зазначив, що підхід до врегулювання таких правовідносин, визначений у статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, вони є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 200/10269/19-а, сформульований висновок про те, що «<…> у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 , як член сім`ї померлого ОСОБА_2 та особа, яка спільно проживала з ним на день його смерті, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із вимогою про виплату їй недоотриманих її батьком сум пенсії у межах 6 місяців після смерті батька ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

З огляду на зазначене, в силу положень ч.1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, сума пенсії у розмірі 41 353,16 грн., що була нарахована ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою ним у зв`язку зі смертю, не входить до складу спадщини, а орган Пенсійного фонду зобов`язаний здійснити виплату позивачу сум неодержаної пенсії у порядку ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, однак у даному випадку відповідач цього не здійснив.

Посилання апелянта на те, що в силу положень ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані із особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, є безпідставними та не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на те, що, по-перше, у разі звернення членів сім`ї померлого пенсіонера, визначених у ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, за отриманням сум неодержаних пенсій у межах 6 місяців після смерті пенсіонера, такі суми пенсії не включаються до складу спадщини і виплачуються таким особам органами пенсійного фонду.

По-друге, саме сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоотриманою сумою пенсії і не підлягає виплаті та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статі 1219 Цивільного кодексу України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам.

В даному випадку, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.08.2020 року № 7527-7285/Ж-02/8-1500/20, сума доплати до пенсії за період з 01.01.2018 року по 23.07.2020 року у розмірі 41 353,16 грн. була нарахована ОСОБА_2 , однак не виплачену йому за життя, а тому підлягає виплаті його доньці ОСОБА_1 , яка є членом сім`ї померлого пенсіонера та особою, яка спільно проживала з ним на день його смерті, а також звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області за виплатою відповідних сум пенсії у межах шести місяців після смерті батька.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання Головного управління ПФУ в Одеській області на те, що ОСОБА_1 не має права на виплату недоотриманої доплати пенсії за рішенням суду по справі № 420/4236/20 через те, що вона не є стягувачем у зазначеній справі, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, право особи із членів сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, на отримання суми пенсії, що підлягали виплаті і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, за умови подання відповідної заяви не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, визначається безпосередньо ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». І вказаною нормою Закону № 2262-ХІІ закріплюється спеціальний порядок переходу права на отримання зазначених сум до таких членів сім`ї, який не може бути обмежений.

З огляду на все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При вирішенні справи колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Таким чином, за сталою практикою ЄСПЛ рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

На думку колегії суддів, доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі позивача, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук