Справа № 380/6805/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6805/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати надбавки ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень у період 01.10.2020 року по 22.09.2021 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: 79005. АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити надбавку ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень у період 01.10.2020 року по 22.09.2021 року;

- здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні, а також грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017 - 2021 років з урахуванням надбавки, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача включити до розрахунку грошового забезпечення для призначення пенсії ОСОБА_1 надбавку, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень, за період з жовтня 2020 по вересень 2021 з врахуванням недоплаченої суми та подати зазначену довідку до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку (донарахування) розміру пенсії за вислугу років з моменту її призначення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в ході реорганізації був перейменований на ІНФОРМАЦІЯ_4 , на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.09.2021 №45 з 22.09.2021 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв`язку зі звільненням в запас. На фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_7 перебував у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В період з 01.10.2020 по 22.09.2021 не виплачувалася надбавка за роботу з таємними документами, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам».

Надбавка повинна була бути виплачена у зв`язку з виконанням обов`язків за посадою начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка передбачає постійну роботу з матеріальними носіями секретної інформації. Згідно пункту І наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 від 29.10.2020 №5 передбачено, що 30.06.2020 вказана надбавка повинна виплачуватись щомісячно в розмірі 10% від посадового окладу.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_10 із заявою, в якій просив провести необхідні розрахунки надбавки за постійну роботу з відомостями, що становлять державну таємницю за відповідний період, здійснити нарахування та виплату надбавки за постійну роботу з відомостями, що становлять державну таємницю за період 2020-2021 роки.

Листом від 09.02.2022 надано відповідь, в якій зазначено, що надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень виплачується відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам» та повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_11 не було видано накази, відповідно до абзацу першого пункту З розділу XI Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», які є підставою для нарахування та виплати надбавки.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 29 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_12 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів, який з 14.07.2021 переформований у ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Позивач звільнений з військової служби наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_14 » №268 від 10.08.2021 та виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №45 від 13.09.2021 з 22.09.2021.

Під час проходження військової служби на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів позивачу була надана 3 форма допуску до роботи з документами з грифом «таємно».

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1-5 років; для форми 2-10 років; для форми 3-15 років.

Згідно з пунктом 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

За змістом пункту 2 Положення № 414, компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск, зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «таємно» встановлюється десяти відсоткова надбавка.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа проходить службу.

Відповідно до п.1 розділу XI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 26.06.2018 № 260, військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів.

Відповідно до п.2 розділу XI Порядку 260 розмір надбавки військовослужбовцям (крім військовослужбовців режимно-секретних органів), які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється у відсотках до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: - відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; - відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; - відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Зазначає, що підставою для виплати військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_15 надбавки до посадових окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці є накази про встановлення надбавки військовослужбовцям відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. ІНФОРМАЦІЯ_4 (на даний час ІНФОРМАЦІЯ_13 ) перебуває на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Виплата військовослужбовцям Сколівського РТЦКСП (на даний час Стрийського РТЦКСП) надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, проводиться (проводилась) ІНФОРМАЦІЯ_16 на підставі наказів, виданих районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за місцем проходження військової служби. Накази ІНФОРМАЦІЯ_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) про виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за результатами роботи з документами, що містять державну таємницю ОСОБА_1 , на підставі яких відповідачем здійснюється нарахування та виплата цієї надбавки, за період з 01.10.2020 по 22.09.2021 не оформлялись. Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.05.2022 № 36/129 надбавка за роботу з таємними документами за період з 01.10.2020 по 22.09.2021 ОСОБА_1 не встановлювалась.

Наголошує, що наявність допуску до державної таємниці за суттю та правовою природою є виключно дозволом на роботу із інформацією категорії - державна таємниця, проте не є безумовним доказом фізичного виконання громадянином такої роботи, а отже не може бути підставою для виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.10.2020 по 22.09.2021, тому, у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 01.10.2020 по 22.09.2021.

Щодо донарахування грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період 2017-2021 та одноразової грошової допомог при звільненні зазначає, що позовні вимоги є похідними, а оскільки немає підстав для нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.10.2020 по 22.09.2021 то немає і підстав для донарахування і проведення виплат, а також оформлення нової довідки для призначення пенсії позивачу.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач вказує невірну інформацію, оскільки, надбавка повинна бути виплачена у зв`язку з виконанням обов`язків за посадою начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка передбачає постійну роботу з матеріальними носіями секретної інформації. Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_9 29.10.2020 було видано наказ №5, згідно пункту 1 якого передбачено, що з 30.06.2020 надбавка повинна виплачуватись щомісячно в розмірі 10% від посадового окладу.

Зазначає, що наказ був і є чинним, відповідачем не оскаржувався, у зв`язку з чим має право на нарахування та виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у період з 01.10.2020 по 22.09.2021. Позивач вважає, що наказ №5 від 29.10.2020 спростовує інформацію, яка вказана в листі від 04.05.2022 №36/129 ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо того, що надбавка за спірний період не встановлювалась.

Доводи відповідача, що допуск до державної таємниці за суттю та правовою природою є виключно дозволом на роботу із інформацією категорії - державна таємниця, проте не є безумовним доказом фізичного виконання громадянином такої роботи вважає безпідставним, оскільки, жодних доказів на підтвердження своїх особистих міркувань суду надано не було. Разом з цим, звертає увагу, що маючи відповідний допуск до державної таємниці, виконував службові обов`язки за посадою начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка передбачає постійну роботу з матеріальними носіями секретної інформації та входить в номенклатуру посад для виплати надбавки, яка була встановлена відповідним наказом.

Щодо отримання одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, зазначає, що не ставить питання щодо отримання одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а ставить вимогу щодо необхідності донарахування розміру одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки такі визначаються з розміру грошового забезпечення станом на момент звільнення.

Зазначає, що надбавка є однією із складових грошового забезпечення і суттєво впливала на розмір місячного грошового забезпечення, а такі виплати як, одноразова грошова допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій під час нарахування та виплати прямо залежать і від її розміру. Наголошує, що надбавка є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, яка передбачена ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 та безпосередньо впливає на розмір пенсійного забезпечення.

Враховуючи зазначене, просив позовні вимоги задовольнити.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:
ОСОБА_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_18 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 №5 від 29.10.2020 «Про надання доступу до державної таємниці», з 30.06.2020 року надано доступ до відомостей із ступенем секретності «Таємно» в тому числі до секретних мобілізаційних документів з позначкою Літер «М», майору ОСОБА_1 , начальнику відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_9 , згідно посади, перебування на якій потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці. В наказі зазначено, встановити і виплачувати надбавку за роботу з матеріальними носіями секретної інформації в розмірі 10% від посадового окладу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №45 від 13.09.2021 (по стройовій частині), майора ОСОБА_1 , колишнього начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_15 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_14 » від 10.08.2021 №268 у запас за п.п. «б» (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 16.09.2021. Вважати таким, що справи та посаду здав. З 22.09.2021 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_19 .

В наказі №45 від 13.09.2021 зазначено, припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугою років, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 17.11.2021.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого відділом №1 Сколівського УСЗН Стрийської РДА 03.02.2022, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавствам України для ветеранів війни інвалідів війни.

Заявою від 25.01.2022 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просив провести необхідні розрахунки надбавки за постійну роботу з відомостями, що становлять державну таємницю та здійснити нарахування та виплату надбавки за період з 2020-2021 роки.

Листом від 09.02.2022 № ф/1034 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень виплачується відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». ІНФОРМАЦІЯ_20 та ІНФОРМАЦІЯ_21 не було видано накази відповідно до абз. 1 п. 3 розд. XI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, який є підставою для нарахування та виплати надбавки.

Листом №36/129 від 04.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_13 на телеграму начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.05.2022 №2237 повідомив, що немає можливості надати копію наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 від 29.10.2020 №5 «Про надання доступу до державної таємниці» ОСОБА_1 та розпорядження чи наказ про надання доступу до державної таємниці, оскільки, такі знищені. Надбавка за роботу з таємними документами за період з 01.10.2020 по 22.09.2021 ОСОБА_1 не встановлювалась.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу вимог ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (надалі - Постанова КМУ №704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 6 пункту 6 Постанови КМУ №704 передбачено, виплачувати надбавку за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та надбавку за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірах та порядку, визначених законодавством.

Аналогічні за змістом положення щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам містяться у пункті 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (надалі-Наказ №260).

Порядок виплати надбавки військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень визначено в розділі XI Наказу №260.

Відповідно до п. 1 розділу XI Наказу №260, військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів.

Пунктом 2 розділу XI Наказу №260, встановлено, що розмір надбавки військовослужбовцям (крім військовослужбовців режимно-секретних органів), які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється у відсотках до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації:

- відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків;

- відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків;

- відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Згідно п. 3 розділу XI наказу №260, для виплати надбавки військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, командир військової частини щорічно станом на 01 січня визначає наказом розмір надбавки відповідно до номенклатури посад військовослужбовців і працівників, зайняття яких потребує оформлення допуску до державної таємниці, за погодженням з режимно-секретним органом.

Надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, виплачується із дня вступу до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня отримання допуску до державної таємниці за номенклатурою посад та дня підписання наказу про призначення, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені.

Виплата військовослужбовцям надбавки припиняється із дня:

- наступного за днем звільнення від виконання обов`язків за посадою чи вступу до тимчасового виконання обов`язків за посадою, за якою виплату надбавки не встановлено;

- припинення доступу до матеріальних носіїв секретної інформації;

- закінчення науково-дослідних і науково-конструкторських робіт (п. 4 розділу XI Наказу №260).

Пунктом 6 розділу XI Наказу №260 передбачено, що виплата надбавки, встановленої пунктом 2 цього розділу, військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, під час перебування їх на навчанні за заочною формою навчання зберігається.

Таким чином з викладеного слідує, що до грошового забезпечення військовослужбовця входять такі додаткові види грошового забезпечення, як надбавка у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

При цьому, право на надбавку у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці виникає за сукупності двох умов:

- наявність дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю;

- фактична постійна діяльність із відомостями, що становлять державну таємницю.

У разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 30 Закону України «Про державну таємницю»).

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регламентуються Законом України «Про державну таємницю».

Статтею 1 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

За приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 22 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю» рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Статтею 28 Закону України «Про державну таємницю» встановлено, що громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний:

- не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

- не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом;

- не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України;

- виконувати вимоги режиму секретності;

- повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України;

- додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Нормами статті 29 Закону України «Про державну таємницю» передбачені обмеження прав у зв`язку з допуском та доступом до державної таємниці, а саме:

- громадянин, якому було надано допуск та доступ до державної таємниці у порядку, встановленому законодавством, і який реально був обізнаний з нею, може бути обмежений у праві виїзду на постійне місце проживання в іноземну державу до розсекречування відповідної інформації, але не більш як на п`ять років з часу припинення діяльності, пов`язаної з державною таємницею (ч. 1 ст. 29);

- не обмежується виїзд у держави, з якими Україна має міжнародні договори, що передбачають такий виїзд і згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 29);

- на громадянина також поширюються обмеження свободи інформаційної діяльності, що випливають з цього Закону (ч. 3 ст. 29).

Отже, Законом України «Про державну таємницю» передбачені відповідні обмеження до громадян, які працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України «Про державну таємницю» Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі за текстом Положення № 414).

У п. 1 Положення № 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших державних органів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Відповідно до п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

За приписами п. 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Відповідно до п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у ст. 20 Закону України «Про державну таємницю».

Надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України «Про державну таємницю» залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» виникає право на отримання компенсації.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 07.05.2020 у справі № 813/2925/18, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20.

Як вже зазначалося вище, за змістом пункту 2 Положення № 414 компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «таємно» встановлюється 10% надбавка.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 по справі № 802/74/15-а висловив правовий висновок, що положення ст. 30 Закону України «Про державну таємницю», п. п. 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 07.05.2020 у справі № 813/2925/18, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20.

При цьому, факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці (постанова Верховного Суду 28.01.2021 у справі №240/229/20).

Судом з матеріалів справи встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 №5 від 29.10.2020 «Про надання доступу до державної таємниці», з 30.06.2020 року надано доступ до відомостей із ступенем секретності «Таємно» в тому числі до секретних мобілізаційних документів з позначкою Літер «М», майору ОСОБА_1 , начальнику відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_9 , згідно посади, перебування на якій потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці. В наказі зазначено, встановити і виплачувати надбавку за роботу з матеріальними носіями секретної інформації в розмірі 10% від посадового окладу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №45 від 13.09.2021, ОСОБА_1 з 22.09.2021 виключено із списків особового складу та припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Таким чином, ОСОБА_1 в період з 29.10.2020 по 22.09.2021 мав доступ до державної таємниці із ступенем секретності «Таємно», в тому числі до секретних мобілізаційних документів з позначкою Літер «М».

Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на посаді передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, що є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відповідний період проходження служби.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) передбачав роботу по забезпечення режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці.

Посилання відповідача на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, суд вважає необґрунтованим, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Більш того, матеріалами справи спростовується факт не видання наказу про встановлення і виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 №5 від 29.10.2020 «Про надання доступу до державної таємниці», ОСОБА_1 надано доступ до відомостей із ступенем секретності «Таємно», в тому числі до секретних мобілізаційних документів з позначкою Літер «М» та встановлено надбавку за роботу з матеріальними носіями секретної інформації в розмірі 10% від посадового окладу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечується, що позивач у період з 29.10.2020 по 22.09.2021 мав доступ до державної таємниці із ступенем секретності «Таємно» в тому числі до секретних мобілізаційних документів з позначкою Літер «М», так само відповідач не заперечує факт виконання позивачем роботи/завдання, які вимагають наявність доступу до державної таємниці.

Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що під час проходження позивачем військової служби останньому було скасовано доступ до державної таємниці. Доказів того, що позивач таку роботу не здійснював відповідачем також суду надано не було.

Суд зазначає, що лише наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №45 від 13.09.2021, ОСОБА_1 з 22.09.2021 виключено із списків особового складу та припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, за період роботи позивача з 29.10.2020 по 22.09.2021 відповідачем не виплачувалась позивачу надбавка за роботу в умовах режимних обмежень.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд встановлено протиправність дій щодо не нарахування та невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 29.10.2020 по 22.09.2021.

Разом з тим, суд зазначає, що нарахування та виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень повинна здійснюватися з 29.10.2020, а не з 01.10.2020 (як просить позивач в позові), оскільки, п. 4 розділу XI Наказу №260 встановлено, що надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, виплачується із дня вступу до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня отримання допуску до державної таємниці за номенклатурою посад та дня підписання наказу про призначення, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені. Наказ №5 «Про надання доступу до державної таємниці» був виданий саме 29.10.2020.

Щодо позовної вимоги про здійснення перерахунку та виплати суми одноразової грошової допомоги при звільненні, а також грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2021 роки з урахуванням надбавки, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні норми щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні викладені в Наказі №260.

Розділом XXXI Наказу №260 визначена виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 3 розділу XXXI Наказу №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Пунктом 5 розділу XXXI Наказу №260, встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Згідно п. 6 розділу XXXI Наказу №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Відповідно до п. 5 розділу XXXII Наказу №260, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Таким чином, Наказом №260 передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, надбавка за працю в умовах режимних обмежень за період з 29.10.2020 по 22.09.2021 повинна бути врахована при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Разом з тим, в порушення перелічених вище вимог законодавства при звільненні ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки нараховані та виплачені без урахування надбавки за службу в умовах режимних обмежень.

Як на підставу для неврахування надбавки за працю в умовах режимних обмежень при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій до складу грошового забезпечення, з якого проводилися зазначені виплати, відповідач посилається на те, що позивач не має право на виплату надбавки за працю в умовах режимних обмежень за період з 29.10.2020 по 22.09.2021, проте, судом при розгляді справи встановлено протиправність дій щодо не нарахування та невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу за період з 29.10.2020 по 22.09.2021.

Більш того, суд зазначає, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Верховний Суд в ухвалі від 27.04.2020 № 1.380.2019.003718 зазначив таке: питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду. Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 №522/2738/17 у спірному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.03.2018 у справі № 761/17387/17, від 29.08.2019 у справі № 820/375/18, від 21.11.2019 у справі № 815/5547/17 та від 09.01.2020 у справі № 809/1489/16.

Враховуючи наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі № 522/2738/17, суд дійшов висновку про те, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Водночас, суд зазначає, що надбавка за працю в умовах режимних обмежень повинна була виплачуватися позивачу в період з 29.10.2020 по 22.09.2021 кожного місяця, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий (разовий) характер.

Отже, у спірному випадку, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 826/2205/17, постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17.

За таких обставин, суд доходить висновків, що виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, відповідач порушив вимоги належної оплати праці, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Однак, позивач в позовній заяві просив лише зобов`язати відповідача вчинити певні дії, без визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, суд вважає за необхідне для повного захисту порушеного права позивача на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат надбавку за роботу в умовах режимних обмежень.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання включити до розрахунку грошового забезпечення для призначення пенсії надбавку, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень, за період з жовтня 2020 по вересень 2021 з врахуванням недоплаченої суми та подати зазначену довідку до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення перерахунку (донарахування) розміру пенсії за вислугу років з моменту її призначення, задоволенню не підлягає, оскільки заявлена передчасно. Суд зазначає, що ОСОБА_1 може звернутися з такими вимогами до ІНФОРМАЦІЯ_1 після нарахування 10% надбавки за службу в умовах режимних обмежень, і в разі, якщо такі вимоги не будуть задоволені, то позивач набуде права звернення до суду.

Системний аналіз зазначених норм КАС України свідчить, що останній не передбачає захисту адміністративним судом прав та інтересів громадян на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу невиникло.

Відтак спору щодо вказаних вище позовних вимог на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Верховний Суд в ухвалі від 12.07.2019 у справі № 620/4300/18 зазначив, що суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень у період з 29.10.2020 по 22.09.2021.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) надбавку, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень у період з 29.10.2020 по 22.09.2021.

4. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат надбавку за роботу в умовах режимних обмежень.

5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки з урахуванням надбавки, як військовослужбовцю, який працював в умовах режимних обмежень, враховуючі раніше виплачені суми.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19.10.2022.

Суддя Коморний О.І.