Справа № 640/14340/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Єгорової Н.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної аудиторської служби України (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної аудиторської служби України від 24 листопада 2020 року №000700-14/7870-2020.

Позов обґрунтовано тим, що вимога є протиправною через недотримання Держаудитслужбою визначеного законодавством строку у 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії для надсилання оскаржуваної вимоги, складеної на підставі такого акта. Зазначено, що вимоги про вжиття ним заходів щодо відшкодування заподіяних корпорації збитків на суму відповідно 15 916 817,05 грн та 6 694 317,04 грн, про що йдеться в пунктах 3 та 5 зобов`язальної частини оскаржуваної вимоги, є необґрунтованими, оскільки при цьому Держаудитслужбою не зазначено, які норми законодавства порушила корпорація, до того ж дійсні обставини свідчать про відсутність збитків, вказаних в пункті 3 зобов`язальної частини вимоги, а пункт 5 зобов`язальної частини вимоги не містить вказівки на конкретний спосіб відшкодування шкоди. Що стосується вимоги про зобов`язання позивача відкоригувати у бухгалтерському обліку АТ «ДПЗКУ» резерв сумнівних боргів на суму 23 361 380,13 грн відповідно до П(С)БО 6 «Виправлення помилок і змін у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999 року №137, викладеної в пункті 6 зобов`язальної частини оскаржуваної вимоги, то позивач стверджує, що у відповідача відсутні повноваження пред`являти саме таку вимогу, а пред`являючи її позивачу, Держаудитслужба не вказала на усунення яких порушень законодавства вона спрямована. Крім того, позивачем зауважено, що не є розпорядником бюджетних коштів будь-якого рівня.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана вимога від 24 листопада 2020 року №000700-14/7878-2020 «Про усунення виявлених порушень» дійсно складена Держаудитслужби та направлена позивачу з порушенням визначеного законодавством терміну в 10 робочих днів. Проте, вказане процедурне порушення жодним чином не впливає на правомірність такої вимоги та обов`язок її виконання позивачем, тому порушення 10-денного строку направлення вимоги не є підставою для визнання її протиправною та її скасування.

Також судом зазначено, що шкода, щодо наявності якої зроблено висновок Держаудитслужбою, може бути відшкодована в судовому порядку за позовом цього органу. Наявність шкоди, правильність обчислення її розміру перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача. Відтак, звернення АТ «ДПЗКУ» до суду з позовом про визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги Держаудитслужби в частині, яка стосується усунення порушень, які за своїм змістом спрямовані на відшкодування збитків, є неналежним способом захисту порушеного права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що станом на 25 листопада 2020 року відповідач втратив право, передбачене п.46 Порядку №550, направляти позивачу оскаржувану вимогу щодо усунення виявлених порушень. Норми, яка б надавала відповідачу право направляти вимогу про усунення порушень зі сплином 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії чинне законодавство не містить. Отже, направляючи оспорювану вимогу, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, зокрема, з порушенням принципу верховенства права та справедливості. Зазначене свідчить про її незаконність та є підставою для скасування оскаржуваної вимоги.

Зазначено, що норми, на які посилається у своїй вимозі Дежаудитслужба, надають право відповідачу пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; звертатися з вимогою до керівника об`єкта контролю та органу його управління щодо пред`явлення цивільних позовів до винних осіб у разі, коли діями чи бездіяльністю працівників об`єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода.

Однак, відповідачем заявлена вимога про вжиття заходів щодо відшкодування компаніями перевізниками штрафних санкцій, а не про усунення виявлених порушень законодавства, чи пред`явлення цивільних позовів до винних осіб, при цьому ані в акті перевірки №07-21/3, ані в самій вимозі в частині, що стосується сплати демереджу за експортними контрактами, не зазначено які норми законодавства порушено та необхідно усунути АТ «ДПЗКУ».

З вищенаведеного вбачається, що жодна згадана у вимозі Держаудитслужби норма не надає останній права звертатися до позивача з вимогою вжити заходи щодо відшкодування компаніями перевізниками штрафних санкцій, сплачених за невиконання експортних контрактів в частині дотримання строків завантаження суден, при відсутності порушень чинного законодавства.

Також вказано, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано належну оцінку тому, що п.5 оскаржуваної вимоги не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки є неконкретизованим. Так, оскаржувана вимога є неконкретизованою, адже не містить вказівки на конкретний спосіб усунення недоліків, конкретних дій, обов`язкових до виконання, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи.

Зазначена в п. 5 вимога відповідача вжити заходи щодо відшкодування компаніями перевізниками штрафних санкцій на суму 6 694 317,04 грн, сплачених корпорацією за невиконання експортних контрактів в частині дотримання строків завантаження суден не містить вказівки на конкретний спосіб усунення недоліків, конкретних дій, обов`язкових до виконання, що є самостійною підставою для її скасування.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до статуту Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 18 листопада 2020 року №2375, Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» засноване на державній власності та є приватним акціонерним товариством, яке створене шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 червня 2011 року №593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року №764» та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07 липня 2011 року №325 «Про реорганізацію шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управліннями корпоративними правами держави щодо товариства здійснює Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

З наведеного вбачається, що позивач є суб`єктом господарювання державного сектору економіки.

На виконання пункту 8.31 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2020 року відповідачем проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2020 року, про що складено акт від 06 листопада 2020 року №07-21/3 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за період з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2020 року. Вказаним актом встановлено низку фінансових порушень позивача у його діяльності.

Акт позивачем підписано без зауважень.

На підставі зазначеного акта Державна аудиторська служба України винесла вимогу від 24 листопада 2020 року №000700-14/7878-2020 «Про усунення виявлених порушень» (далі - вимога), пунктом 3, 5 та 6 зобов`язальної частини якої позивача зобов`язано:

3) вжити заходів щодо відшкодування ТОВ «Вуд Імпорт», ТОВ «Схід Вуд», ТОВ «Арнок» та ТОВ «Укрмонтажстрой» корпорації здійснених зайвих витрат на суму 15 916 817,05 грн, в тому числі шляхом здійснення претензійно-позовної роботи;

5) вжити заходів щодо відшкодування компаніями перевізниками штрафних санкцій на суму 6 694 317,04 грн, сплачених корпорацією за невиконання експортних контрактів в частині дотримання строків завантаження суден;

6) відкоригувати у бухгалтерському обліку компанії резерв сумнівних боргів на суму 23 361 380,13 грн відповідно до П(С)БО 6 «Виправлення помилок і змін у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.05.1999 №137.

Також вказаною вимогою позивача зобов`язано надати Держаудитслужбі терміном до 20 грудня 2020 року вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів. Водночас повідомлено, що у разі неусунення виявлених порушень у встановлений строк відповідно до наданої АТ «ДПЗКУ» інформації про вжиті за результатами ревізії заходи Держаудитслужба відповідно до норм пунктів 8 та 10 статті 10 Закону №2939 має право звернутися до суду та органу управління відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів».

Не погоджуючись з вказаними пунктами 3, 5 і 6 зобов`язальної частини оскаржуваної вимоги, а також стверджуючи про відсутність у відповідача права направляти цю вимогу на адресу позивача після сплину установленого законодавством 10 денного строку після складення акта ревізії, на підставі якої цю вимогу складено, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні, визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939).

Відповідно до статті 2 Закону №2939 головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки позивач є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, то, незважаючи на те, що він не є розпорядником бюджетних коштів будь-якого рівня, він є підконтрольною установою для органів державного фінансового контролю.

Згідно Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03 лютого 2016 року (далі - Положення №43), Державна аудиторська служба України (далі - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба, відповідно до п.п.3 п.4 Положення, реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до п.п. 9 п. 4 Положення відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Підпунктом 16 пункту 6 Положення передбачено, що Держаудитслужба має право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Відповідно до пункту 7 Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Згідно статті 4 Закону №2939 інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

На підконтрольних установах, щодо яких за відповідний період їх фінансово-господарської діяльності відповідно до цього Закону проведено державний фінансовий аудит, інспектування за ініціативою органу державного фінансового контролю не проводиться.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2006 року №550 (далі - Порядок №550), акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення те результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пунктів 7, 10, 13 статті 10 Закону №2939-XII, згідно яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Частиною 2 статті 15 Закону №2939-XII визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з наведеного вбачається, що орган державного фінансового контролю наділений правом заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка є обов`язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені при перевірці збитки. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Вимоги до форми і змісту акта ревізії детально регламентовані пунктами 35-44 Порядку №550, відповідно до яких цей акт, зокрема, повинен містити наряду із обов`язковими реквізитами (підписи посадових осіб об`єкта контролю, візи ревізора) опис виявлених порушень законодавства.

Згідно пунктів 45, 46 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, органу державного фінансового контролю надані повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів, а у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов`язковою до виконання.

При цьому, акт Держаудитслужби від 06 листопада 2020 року №07-21/3, складений за результатами ревізії позивача, на підставі якого відповідачем складено оскаржувану вимогу, зареєстрований 06 листопада 2020 року, тому у разі відсутності заперечень щодо цього акту Держаудитслужба повинна була упродовж 10 робочих днів з указаної дати скласти відповідну вимогу про усунення виявлених порушень та надіслати її позивачу.

За відсутності заперечень позивача на згаданий акт оскаржувана вимога від 24 листопада 2020 року №000700-14/7878-2020 «Про усунення виявлених порушень» складена Держаудитслужби та направлена позивачу 25 листопада 2020 року, тобто, з порушенням визначеного законодавством терміну в 10 робочих днів.

В той же час, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що вказане процедурне порушення складення Держаудитслужбою спірної вимоги не впливає на її правомірність та обов`язок її виконання позивачем, тому порушення згаданого строку не є підставою для визнання цієї вимоги протиправною та її скасування.

Пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття цієї вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відтак, пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження. Проте, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Подібні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16 та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №П/811/140/17, від 31 березня 2020 року у справі №817/650/18, від 02 квітня 2020 року у справі №820/3534/16.

Пункти 3 та 5 зобов`язальної частини оскаржуваної вимоги №000700-14/7870-2020, з якими не погоджується позивач, стосуються його зобов`язання вжити заходів щодо відшкодування АТ «ДПЗКУ» збитків в розмірі 15 916 817,05 грн, заподіяних ТОВ «Вуд Імпорт», ТОВ «Схід Вуд», ТОВ «Арнок» та ТОВ «Укрмонтажстрой», та в розмірі 6 694 317,04 грн., заподіяних внаслідок спати АТ «ДПЗКУ» штрафних санкцій за невиконання експортних контрактів у зв`язку з порушення строків завантаження суден через компанії перевізники.

В обґрунтування таких вимог відповідач зазначив в оскаржуваній вимозі, що станом на момент завершення ревізії неусунутими є порушення на суму 157 745 579,77 грн, зокрема, у зв`язку з тим, що:

- ТОВ «Вуд Імпорт», ТОВ «Схід Вуд», ТОВ «Арнок» та ТОВ «Укрмонтажстрой» фактично не виконали свої зобов`язання перед АТ «ДПЗКУ», що разом з іншими чинниками призвело до заподіяння йому збитків у розмірі 15 916 817,05 грн;

- порушення перевізниками умов договорів щодо дотримання термінів переміщення товарного зерна у 2019 році призвело до заподіяння збитків на суму 6 694 317,04 грн.

Отже, в зазначених пунктах оскаржуваної вимоги вказано на допущені позивачем порушення, в результаті яких заподіяна шкода, зазначено її розмір та зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення відповідних порушень шляхом вжиття відповідних заходів, зокрема, шляхом здійснення претензійно-позовної роботи.

Позивач не погоджується з висновками Держаудитслужби щодо допущених ним порушень та, відповідно, з вимогами про вжиття заходів щодо відшкодування шкоди.

Водночас, шкода, щодо наявності якої зроблено висновок Держаудитслужбою, може бути відшкодована в судовому порядку за позовом цього органу. Як вже зазначалося вище, наявність шкоди, правильність обчислення її розміру перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

При цьому, з оскаржуваної вимоги вбачається, що її метою є спонукання позивача (підконтрольної установи) до добровільного відшкодування у визначений строк виявленої шкоди.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, спірна вимога не породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для підконтрольної установи і не може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства за позовом такої установи.

Вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 17 червня 2021 року у справі №0440/6907/18, від 20 серпня 2019 року у справі №826/14258/18, від 21 лютого 2020 року у справі №804/6546/13-а, від 14 лютого 2020 року у справі №440/1242/19.

Тобто, звернення АТ «ДПЗКУ» до суду з позовом про визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги Держаудитслужби в частині, яка стосується усунення порушень, які за своїм змістом спрямовані на відшкодування збитків (пункти 3 та 5 зобов`язальної частини цієї вимоги), є неналежним способом захисту порушеного права, тому такий позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про визнання протиправною і скасування вимоги Держаудитслужби від 24 листопада 2020 року №000700-14/7870-2020 в частині зобов`язання АТ «ДПЗКУ» відкоригувати у бухгалтерському обліку компанії резерв сумнівних боргів на суму 23 361 380,13 грн відповідно до П(С)БО 6 «Виправлення помилок і змін у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.05.1999 №137.

Як зазначено в акті перевірки Держаудитслужби від 06 листопада 2020 року №07-21/3, ревізією операцій з нарахування резерву сумнівних боргів в досліджуваному періоді встановлено, що згідно пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів» суб`єктам господарювання державного сектору економіки заборонено включати до розрахунку резерву сумнівних боргів суми поточної дебіторської заборгованості із строком виникнення до півтора року. Аналогічна норма встановлена пунктом 3.7 Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку у ПАТ «ДПЗКУ», затвердженого наказом ПАТ «ДЗКУ» від 03 березня 2018 року №104.

З аналізу регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 38 «Резерв сумнівних боргів» встановлено, що 31 грудня 2019 року по бухгалтерському обліку корпорації відображено операції з нарахування сумнівних боргів по розрахунках з контрагентами «CARDIFF COMMODITIES SA» на суму 39 434 276,4 грн та ТОВ «Дарума-Інтек» на суму 23 361 380,13 грн, що в бухгалтерському обліку корпорації відображено за дебетом рахунку 93 «Витрати на збут» та кредитом субрахунку 38 «Резерв сумнівних боргів». За даними регістрів бухгалтерського обліку корпорації по субрахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» дата виникнення заборгованості компанії «CARDIFF COMMODITIES SA» на загальну суму 1 650 432,36 дол. США або 39 434 276,4 грн нараховано в недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року №1673 та Облікової політики корпорації, внаслідок чого завищено витрати корпорацією на відповідну суму.

На момент завершення ревізії (30 грудня 2020 року) термін виникнення дебіторської заборгованості становить понад 1,5 року, що є підставою для нарахування резерву сумнівних боргів. По контрагенту ТОВ «Дарума-Інтек» дата виникнення заборгованості за договорами від 14 лютого 2019 року №58 - 30 липня 2019 року, від 12 червня 2019 року №258 - 18 липня 2019 року, договором від 19 липня 2019 року №376 - 29 липня 2019 року, договором від 19 липня 2019 року №377 - 24 липня 2019 року, договором від 01 серпня 2019 року №437 - 27 серпня 2019 року. Отже, як зазначено в акті, корпорацією резерв сумнівних боргів по розрахунках з ТОВ «Дарума-Інтек» на загальну суму 23 361 380,13 грн нараховано в недотримання вимог Постанови №1673 та Облікової політики корпорації, внаслідок чого завищено витрати корпорацією на відповідну суму.

З аналізу вимоги вищевказаного пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», яким суб`єктам господарювання державного сектору економіки заборонено включати до розрахунку резерву сумнівних боргів суми поточної дебіторської заборгованості із строком виникнення до півтора року, і враховуючи, що станом на час проведення Держаудитслужбою ревізії та складення оскаржуваної вимоги термін виникнення дебіторської заборгованості по розрахунках з ТОВ «Дарума-Інтек» за вищевказаними договорами становить менше 1,5 року, відповідач дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відсутність у позивача підстав для нарахування резерву сумнівних боргів по розрахунках з ТОВ «Дарума-Інтек» на загальну суму 23 361 380,13 грн. і про порушення таким чином вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Відтак, Держаудитслужба обґрунтовано пред`явила ДП «ДПЗКУ» вимогу про усунення згаданого порушення шляхом коригування у бухгалтерському обліку компанії резерву сумнівних боргів на суму 23 361 380,13 грн відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999 року №137.

Пред`явлення такої вимоги жодним чином не суперечить наявним у позивача повноваженням щодо пред`явлення керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства. Так, зокрема, згідно пункту 6 вказаного Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку облікова оцінка може переглядатися, якщо змінюються обставини, на яких базувалася ця оцінка, або отримана додаткова інформація.

Слід зазначити, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва знаходиться справа №640/7800/21 за позовом Держаудитслужби до АТ «ДПЗКУ» про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії у зв`язку з невиконання вимоги Держаудитслужби від 24 листопада 2020 року №000700-14/7870-2020 на загальну суму 45 972 514,22 грн., а саме:

- стягнути з АТ «ДПЗКУ» 15 916 817,05 грн у дохід Державного бюджету України;

- стягнути з АТ «ДПЗКУ» 6 694 317,04 грн у дохід Державного бюджету;

- зобов`язати АТ «ДПЗКУ» здійснити корегування у бухгалтерському обліку резерв сумнівних боргів на суму 23 361 380,13 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2021 року до суду у справі №640/7888/21 надійшла заява Держаудитслужби про відмову від частини позовних вимог у справі, яка стосується вимоги Держаудитслужби зобов`язати АТ «ДПЗКУ» здійснити корегування у бухгалтерському обліку резерв сумнівних боргів на суму 23 361 380,13 грн. на виконання її вимоги від 24 листопада 2020 року №000700-14/7870-2020, і в цій частині закрити провадження в указаній справі. Держаудитслужба зазначила, що вважає усунутим вказане порушення через те, що термін виникнення дебіторської заборгованості, на яку нарахований резерв сумнівних боргів, сягає понад півтора року.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги Державної аудиторської служби України від 24 листопада 2020 року №000700-14/7870-2020 є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Н.М. Єгорова