Справа № 500/1623/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1623/22 пров. № А/857/8079/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі суддею Чепенюк О. В.) в адміністративній справі № 500/1623/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) зарахувати до його страхового стажу період роботи з 04.05.1993 по 29.02.1996 на посаді слюсаря-складальника третього розряду у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ефа» (далі - ТОВ НВП «Ефа»).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи з 04.05.1993 по 29.02.1996 на посаді слюсаря-складальника третього розряду в ТОВ НВП «Ефа» через виправлення в даті наказу про зарахування на роботу у записах трудової книжки. Зазначив, що неточності у трудовій книжці працівника можуть свідчити лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не впливають на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Його вини у допущених недоліках при заповнені трудової книжки немає. Факт роботи на підприємстві додатково можуть підтвердити свідки. Відтак вважав, що відмова відповідача у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу порушує його законні права та інтереси.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач звернувся з заявою про призначення пенсії, проте його страховий стаж складає 24 роки 03 місяці 00 дні, що є меншим за необхідний для призначення пенсії за віком. При цьому ГУ ПФУ в Тернопільській області не вбачає підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 04.05.1993 по 29.02.1996 на посаді слюсаря-складальника третього розряду у ТОВ НВП «Ефа», оскільки в трудовій книжці у записі про зарахування на роботу в даті наказу виявлено неточності (виправлення).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років 22.10.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надав підтверджуючі документи для її призначення.

На цю заяву позивач отримав лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.11.2021 з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 25.11.2021 № 63 (а.с.8-9, 43). ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. У рішенні про відмову у призначенні пенсії орган пенсійного фонду зазначив умови, за яких може бути призначена пенсія позивачу за віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. За відсутності страхового стажу роботи 28 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року. За відсутності страхового стажу роботи від 21 до 31 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Також у рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено, що страховий стаж заявника становить 24 роки 03 місяці 00 днів.

За наданими документами не враховано до страхового стажу період з 04.05.1993 по 29.02.1996 на посаді слюсаря-складальника третього розряду у ТОВ НВП «Ефа» через виправлення у даті наказу про зарахування на роботу в трудовій книжці.

Оскільки на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж заявника менший за необхідний (28 років), то у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено (а. с. 9).

Позивач, вважаючи безпідставним не зарахування органом пенсійного фонду спірного періоду роботи до його страхового стажу для призначення пенсії, вказує на порушення права на соціальний захист, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач не довів правомірності своїх висновків, покладених в основу прийняття протиправного рішення, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Зі змісту вказаних норм видно, що для призначення позивачу пенсії за віком за умовами статті 26 Закону № 1058-IV загальний стаж має складати не менше 28 років, оскільки 60 років йому виповнилося 29.08.2021.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з цим, як передбачено у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Аналогічна норма була передбачена і у пунктах 5, 18 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 16.11.1973 № 529 «Про трудові книжки робітників і службовців» (чинної на час внесення спірних записів до трудової книжки позивача), яка втратила чинність згідно з пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

З наведеного видно, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як видно із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду роботи позивача з 04.05.1993 по 29.02.1996 у ТОВ НВП «Ефа» (а. с. 5 - 7), розділ «Відомості про роботу» містить такі записи:

№ 18, 04.05.1993, Науково-виробниче підприємство «Ефа» (Товариство з обмеженою відповідальністю), прийнятий слюсарем-складальником третього розряду, підстава: наказ № 8 від 04.05.1996;

№ 19, 29.02.1996, звільнений за власним бажанням згідно зі статтею 38 КЗпП України, підстава: наказ № 3 від 29.02.1996.

Запис про звільнення позивача з ТОВ НВП «Ефа» засвідчений підписом директора ОСОБА_2 , скріплений печаткою підприємства (а. с. 7).

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 04.05.1993 по 29.02.1996 на посаді слюсаря-складальника третього розряду у ТОВ НВП «Ефа» через виправлення у трудовій книжці в записі про прийняття на роботу в даті наказу про прийняття позивача з роботи в написанні року (1996), виправлено можливо на 1993 рік.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідного до законодавства відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця; трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає, а тому певні недоліки в заповненні трудової книжки, як то спосіб зазначення числа, не можуть слугувати підставою для незарахування трудового стажу позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивач вживав усіх можливих заходів, щоб додатковими доказами підтвердити страховий стаж цього періоду, зокрема звертався до архівних установ для отримання відомостей з первинних документів по підприємству. Проте ні до міського, ні до районного, ні до обласного архівних установ документи ТОВ «НВП «Ефа» на зберігання не передавалися, що видно з відповіді архівного відділу Тернопільської міської ради від 09.11.2021 № 24839, архівного відділу Тернопільської районної державної адміністрації від 02.11.2021 № 12-06/02/469 та Державного архіву Тернопільської області Тернопільської обласної державної адміністрації від 19.11.2021 № С-210/04-11 (а. с. 11 - 12, 44).

Відтак надати додаткові документи на підтвердження страхового стажу позивач не мав можливості. При цьому позивач не може нести відповідальність за неналежний документообіг, зокрема, за те, що після припинення діяльності ТОВ «НВП «Ефа» документація не була передана до архівної установи. Отже, можливість надати інші документи для підтвердження наявного трудового стажу в спірні періоди у позивача відсутня з незалежних від нього причин.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в суді першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили роботу позивача у ТОВ НВП «Ефа». При цьому суд дослідив докази спільної роботи свідків на одному підприємстві з ОСОБА_1 , а саме трудові книжки свідків, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 40, 42). Показання свідків узгоджуються з поясненнями позивача та письмовими доказами.

Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що записи у трудовій книжці ОСОБА_1 належним чином підтверджують стаж роботи з 04.05.1993 по 29.02.1996 на посаді слюсаря-складальника третього розряду в ТОВ НВП «Ефа», що дає позивачу право на включення спірного періоду до його загального стажу роботи.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року в адміністративній справі № 500/1623/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин