Справа № 420/7647/22
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/7647/22

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О. Дата і місце ухвалення: 22.08.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Юраш К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію, визнання протиправними дії по складанню висновку, визнання протиправним і скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2022 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Державної міграційної служби України, в якому просила суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію, наданого 30.05.2009р. громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВГІРФО УМВС України в Херсонській області;

- визнати протиправними дії ГУ ДМС України в Одеській області по складанню висновку від 03.08.2016р.;

- визнати протиправним і скасувати наказ ДМС України №222 від 31.08.2016р., прийнятий на підставі висновку ГУ ДМС України в Одеській області від 03.08.2016р., яким скасовано повністю рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про документування громадянки СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідкою на постійне проживання в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 30.05.2019р. ГІРФО УМВС України в Херсонській області їй було надано дозвіл на імміграцію в Україну і видано посвідку на постійне проживання з тих підстав, що її повнорідний брат перебував у громадянстві України. Однак, в травні 2022 року громадянка СРВ ОСОБА_1 дізналася про скасування в 2011 році дозволу на імміграцію на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з скасуванням рішення про оформлення громадянства України її брату. Рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки відсутні підстави вважати, що дозвіл видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Зазначає, що якщо дозвіл на імміграцію позивачу надано через помилку або зловживання посадовими особами органу ДМС своїми повноваженнями, перекладення тягару вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу є неприпустимим. Також, позивач посилалася на те, що відповідачами їй не вручено спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію та наказу ДМС України №222 від 31.08.2016р. про скасування рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про документування громадянки СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на постійне проживання в Україні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію, наданого 30.05.2009р. громадянці СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВГІРФО УМВС України в Херсонській області.

Визнано протиправними дії посадових осіб Головного управління ДМС України в Одеській області по складанню висновку від 03.02.2016р. «Про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним і скасовано підпункт 11.1 пункту 11 Наказу ДМС України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №222 від 31 серпня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДМС України в Херсонській області, Головного управління ДМС України в Одеській області та ДМС України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. (з кожного з відповідачів).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не правильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 22.08.2022р. з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача, що посвідка на постійне проживання громадянці СРВ ОСОБА_1 підлягала скасуванню відповідно до вимог пункту 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013р. №681, у зв`язку з надходженням в січні 2016 року від Управління ДМС України в Херсонській області відомостей про прийняття в 2011 році керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що позивач просить визнати протиправними дії Головного управління ДМС України в Одеській області по складанню висновку від 03.08.2016р., однак відповідний висновок складено Головним управлінням 03.02.2016р., на підставі якого ДМС України видала наказ від 31.08.2016р. №222. Тобто, ніякого висновку від 03.08.2016р. немає. При цьому, про наказ ДМС України від 31.08.2016р. №222 громадянка СРВ ОСОБА_1 була належним чином повідомлена шляхом направлення на її адресу 30.09.2016р. листа. Поштове відправлення не вручено адресату з незалежних від органу ДМС обставин у зв`язку з відсутністю позивача за місцезнаходженням.

Громадянка СРВ ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ДМС України, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначає, що в апеляційній скарзі органу ДМС відсутні належні обґрунтування в чому саме виразилося не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, на чому наполягає апелянт в своїй скарзі. Апеляційна скарга містить в собі лише цитування рішення суду першої інстанції та виклад обставин, що мають місце у спірних правовідносинах.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 травня 2009 року ВГІРФО УМВС України в Херсонській області громадянці СРВ ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, брат якої є громадянином України.

Того ж дня позивачка була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Проживаючи на території України громадянка СРВ ОСОБА_1 Щен народила двох дітей - До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована громадянкою України за територіальним походженням, документована закордонним паспортом громадянина України, і До ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає реєстрації громадянином України з тих же підстав.

Позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, є платником податків в Україні, що підтверджується копією виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією витягу з реєстру платників єдиного податку, копією податкової декларації.

07 червня 2010 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області позивачка була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

16 грудня 2015 року громадянка СРВ ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Разом із заявою було надано: копію посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , копію паспортного документа громадянина СРВ з перекладом на українську мову № НОМЕР_3 виданого 12 лютого 2009 року терміном дії до 12 лютого 2019 року, місце видачі Київ; квитанції про сплату державного мита та послуг ДМС.

21 грудня 2015 року ГУ ДМС України в Одеській області було направлено запит до УДМС у Херсонській області щодо підтвердження законності надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання.

03 лютого 2016 року посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_1 , відповідно до якого встановлено, що посвідка на постійне проживання громадянці СРВ ОСОБА_1 підлягає скасуванню відповідно до вимог пункту 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013р. №681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2013 року за №1335/23867 (зі змінами).

Згідно відповіді УДМС у Херсонській області від 20 січня 2016 року за вихідним №1/4-1020 встановлено, що у 2011 році керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_1 на підставі статті 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Херсонської області було скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням повнорідному брату позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Паспорт громадянина України визнано недійсним.

Пунктом 11.1 наказу ДМС України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №222 від 31 серпня 2016 року скасовано повністю рішення відділу ГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 07.06.2010р. про документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію та наказ ДМС України №222 від 31.08.2016р. протиправними, а також не погоджуючись з діями ГУ ДМС України в Одеській області по складанню висновку від 03.08.2016р., ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів існування підстав для скасування виданого позивачу дозволу на імміграцію та вилучення у неї посвідки на постійне проживання в України, які передбачені ст.12 Закону України «Про імміграцію». На момент оформлення документації на імміграцію було чинним рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням повнорідному брату ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його правомірно використано при вирішенні питання про документування її посвідкою на постійне проживання. Скасування документів про набуття братом позивача громадянства України виявлено після надання дозволу ОСОБА_1 , до того ж в матеріалах особової справи позивача, наданих ГУ ДМС України в Одеській області, відсутні докази того, що її повнорідний брат втратив громадянство України та що у нього вилучений паспорт громадянина України у зв`язку із його недійсністю. До суду не надано, також, копії рішення Апеляційного суду Херсонської області, яким скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України повнорідним братом позивача та рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

За висновками суду першої інстанції, за умови постійного проживання позивача на території України з 2009 року, скасування дозволу на імміграцію з підстав, що виникли у 2011 році, є неспівмірним та непропорційним. Судом враховано, що позивач проживає на території України більше десяти років та є матір`ю двох дітей, одна з яких зареєстрована громадянкою України за територіальним походженням, документована закордонним паспортом громадянина України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001р. №2491-III (далі Закон №2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Пунктом 4 частини другої статті 4 Закону №2491-III передбачено, що квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема: особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу вищенаведених норм Закону України «Про імміграцію» вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002р. №1983 (далі - Порядок №1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Згідно пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Зі змісту вимог Порядку №1983 слідує, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Таким чином, компетентний орган державної влади, при прийнятті рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Як зазначалося колегією суддів, 30 травня 2009 року ВГІРФО УМВС України в Херсонській області громадянці СРВ ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 4 Закону №2491-III як особі, брат якої є громадянином України.

Підставою для скасування в 2011 році виданого позивачу дозволу на імміграцію ДМС України у направленому громадянці СРВ ОСОБА_1 листі від 19.05.2022р. зазначає п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-III - у зв`язку з скасуванням рішення про оформлення громадянства України її брату.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Будь-яких доказів щодо надання ОСОБА_1 при отриманні дозволу на імміграцію в Україну свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, відповідачами ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано.

Більше того, як правильно зазначив суд першої інстанції та не спростовано апелянтом, посилаючись на рішення Апеляційного суду Херсонської області, яким було скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням повнорідному брату позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уповноваженим органом ДМС не надано суду копії відповідного судового рішення, яке також відсутнє і у особовій справі позивача.

Не надано такого рішення і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З вказаного слідує, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ними рішень, не надано належних доказів в підтвердження того, що повнорідний брат позивача втратив громадянство України та що у нього вилучений паспорт громадянина України у зв`язку із його недійсністю.

Варто зазначити, що у висновку про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_1 від 03.02.2016р. зазначено, що у 2011 році керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 статті 12 Закону №2491-III.

Проте, у листі від 19.05.2022р., направленому у відповідь на звернення ОСОБА_1 , Державна міграційна служба України такою підставою зазначає п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-III.

Варто зазначити, що пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону №2491-III чітко визначено, що інші випадки для скасування дозволу на імміграцію мають бути передбачені законами України, тоді як в матеріалах особової справи ОСОБА_1 відсутнє посилання на відповідну норму Закону, на підставі якої виданий їй дозвіл на імміграцію в Україну підлягає скасуванню.

У відповідності до пунктів 21-24 Порядку №1983 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу.

Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держкомкордону.

Отже, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Разом з тим, відповідачем, в порушення вищевказаних приписів, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано будь-яких доказів вручення позивачу запрошення про надання пояснень та відповідних документів.

Також, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано суду доказів наявності подання, яке, згідно з Порядком №1983, є підставою для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами не доведено правомірність рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію, наданого 30.05.2009р. громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, судом обґрунтовано скасовано в судовому порядку підпункт 11.1 пункту 11 Наказу ДМС України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №222 від 31 серпня 2016 року, прийняття якого стало наслідком протиправного скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

Що ж до посилань апелянта на те, що позивач просить визнати протиправними дії Головного управління ДМС України в Одеській області по складанню неіснуючого висновку від 03.08.2016р., то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки позивачем допущено помилку в зазначенні місяця складення висновку. Відповідний висновок складено Головним управлінням 03.02.2016р., що було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ДМС України висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 22.08.2022р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 жовтня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук