Справа № 360/4331/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2022 року справа №360/4331/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 р. у справі № 360/4331/21 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повне судове рішення складено 10.12.2021 року в м.Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у вигляді нездійснення перерахунку та невиплати належного позивачу грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії відповідача, шо полягають у незастосуванні пункту 1 примітки до Додатку 1 та пункту 1 примітки до Додатку 14 Постанови при обчисленні з 01 січня 2018 року по 03 листопада 2020 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня календарного року Законами України «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо перерахунку розміру грошового забезпечення позивача з 01 січня 2018 року по 03 листопада 2020 року включно, виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з урахуванням пункту 1 примітки до Додатку 1 та пункту 1 примітки до Додатку 14 Постанови, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня календарного року Законами України «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік», та множенням його на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати відповідача сплатити на користь позивача недоплачені протягом періоду з 01 січня 2018 року по 03 листопада 2020 року включно суми грошового забезпечення (в тому числі і виплати які розраховуються з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 примітки до Додатку 1 та пункту 1 примітки до Додатку 14 до Постанови, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня календарного року Законами України «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу зайво утримані з його грошового забезпечення відповідні суми військового збору за періоди участі у АТО та ООС з 20 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року, з 26 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року, з 11 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 06 квітня 2019 року;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки із наданням 3 (трьох) діб частини невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік;

- стягнути з відповідача на користь позивача 100000,00 грн моральної шкоди (т.1, а.с. 81-91).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 360/4331/21 у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с. 53-61).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування зазначено, що у Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року №34/5, відсутній пункт 2.16, отже судом безпідставно було здійснено висновок, що примітка до нормативно-правового акта носить інформаційний характер та не може містити норм права. Також зазначає, що Постановою №704 визначені розміри та порядок нарахування відповідних розмірів грошового забезпечення, а не суми заробітної плати, оскільки нарахування та виплати саме грошового забезпечення регулюється як Постановою №704 так и статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23.11.2006р. №1644 і від 30.08.2017р. №704» від 28.10.2020р. №1038, яку було оприлюднено 03.11.2020 у Постанову КМУ від 30.08.2017р. №704 було внесено зміни, якими були замінені відповідні Примітки до відповідних додатків і встановлені інші умови нарахування грошового забезпечення. В наслідок чого судом безпідставно було здійснено висновок про відсутність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років із використанням обрахункової величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, оскільки у вказаних нормативних актах йдеться про різні види виплат таких як грошове забезпечення для військовослужбовців відповідно до Постанови №704 та заробітна платня інших працівників. Крім того, судом безпідставно не надано правової оцінки щодо неправильного визначення відповідачем відсоткового розміру надбавки за вислугу років. Також зазначає, що судом було встановлено, що у відповідні періоди позивач брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), та відповідно до п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України позивач має право на відповідну пільгу, а саме звільняється від оподаткування військовим збором доходи, але вказану пряму норму Закону при наявності всіх підтверджуючих документів та підстав безпідставно застосовано не було.

Згідно п. 2, 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій (т.1, а.с. 92-94).

Згідно з записами в трудовій книжці позивача від 23 серпня 1991 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 04 червня 2015 року проходить службу в податковій міліції ГУ ДФС у Луганській області (т.1 а.с. 166-168).

Відповідно до довідки ГУ ДФС у Луганській області від 29 вересня 2021 року №197/12-97-07 ОСОБА_1 проходить службу в ГУ ДФС у Луганській області з 11 листопада 2016 року на таких посадах: з 11 листопада 2016 року по 08 серпня 2019 року начальник відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області; з 08 серпня 2019 року по 15 квітня 2021 року старший оперуповноважений з особливо важливих справ другого оперативного відділу оперативного управління ГУ ДФС у Луганській області; з 15 квітня 2021 року дотепер старший інспектор з особливих доручень відділу оперативного реагування управління координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС у Луганській області (т.1, а.с. 217).

Позивач звернувся до ГУ ДФС у Луганській області із запитом від 06 листопада 2020 року про надання інформації, в якому просив надати інформацію про посадовий оклад, оклад за спеціальним званням та їх фінансовий розрахунок, розмір надбавки за вислугу років з відповідним фінансовим розрахунком, на який отримав лист ГУ ДФС у Луганській області від 16 листопада 2020 року № Ж-355/14/12-97-08-19 з повідомленням, що згідно з наказом ГУ ДФС у Луганській області від 30.03.2018 № 98-О «Про зміну окладів співробітникам податкової міліції» ОСОБА_1 станом на 01 березня 2018 року (з 01 березня 2018 року по 20 грудня 2018 року) згідно з затвердженим штатним розписом та відповідно до Постанови № 704 встановлено посадовий оклад в розмірі 7190,00 грн, оклад за спеціальним званням підполковника податкової міліції 1410,00 грн, надбавку за вислугу років 3870,00 грн; відповідно до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 08.08.2019 № 251-О «Про виконання рішення суду» (з 08 серпня 2019 року по теперішній час) згідно з затвердженим штатним розписом та відповідно до Постанови № 704 встановлено посадовий оклад в розмірі 5500,00 грн, оклад за спеціальним званням підполковника податкової міліції 1410,00 грн, надбавку за вислугу років 2764,00 грн (т.1 а.с. 95-96, 139-140).

Вказаний в листі ГУ ДФС у Луганській області розмір складових грошового забезпечення позивача підтверджений також копіями розрахункових листків позивача за період з серпня 2019 року по листопад 2020 року, а також довідками про грошове забезпечення позивача від 27 вересня 2021 року № Ж-325/14/12-97-09-19 за період з серпня по грудень 2019 року, від 27 вересня 2021 року № Ж-326/14/12-97-09-19 за період з січня по грудень 2020 року (т.1, а.с. 141-146, 215, 216).

Також вказаними розрахунковими листками та довідками про розмір грошового забезпечення позивача підтверджено, що в період з серпня 2019 року по листопад 2020 року з позивача ГУ ДФС у Луганській області утримувався військовий збір.

Розмір встановленого позивачу в 2019-2020 посадового окладу підтверджений також штатними розписами ГУ ДФС у Луганській області за вказаний період (т.1, а.с. 169-199, 200-206, 207-214).

Позивач звернувся до ГУ ДФС у Луганській області із заявою від 08 грудня 2020 року за перерахунком його грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 03 листопада 2020 року, а саме посадового окладу та окладу за спеціальне звання, виходячи з 50 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного календарного року; за наданням 3 діб невикористаної щорічної чергової відпустки за 2020 рік з 10 грудня 2020 року з виплатою матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення; за виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2019 роки; за виплатою утриманого в період з 20 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року, з 26 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року, з 11 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 06 квітня 2019 року військового збору. Разом з заявою позивачем надано довідки від 08.12.2020 № 456 про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та від 08.12.2020 № 457 про участь позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (т.1, а.с. 97-102, 103, 104).

З такими ж вимогами позивач звернувся до відповідача із заявою від 22 березня 2021 року (т.1, а.с. 105-110).

За наслідком розгляду звернення позивача від 22 березня 2021 року ГУ ДФС у Луганській області листом від 26 березня 2021 року № Ж/487/14/12-97-03-08 повідомило про відсутність підстав для надання відпустки, роз`яснено, що тільки після демобілізації працівник, за яким збережено місце роботи відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, може реалізувати своє право на відпустку у спосіб: отримання собі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін, або грошової компенсації відпустки особі (т.1, а.с. 151-152).

Також листом від 06 квітня 2021 року № Ж/493/12-97-07 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення за 2017-2020 роки з тих підстав, що така виплата є правом керівника, а не його обов`язком, через відсутність відповідних звернень за її наданням, а також у зв`язку із закінченням відповідного бюджетного періоду; про відсутність пільг з оподаткування військовим збором через недотримання вимог Порядку №650 щодо підтвердження відповідної пільги та відсутність юридичної сили у наданих ОСОБА_1 довідок (том 1 арк. спр. 147-150, 222-223).

Листом від 31 травня 2021 року позивач направив до ГУ ДФС у Луганській області копії наказів керівників АТО (ООС) на 23 аркушах (т.1, а.с. 113-138).

Дослідженням копії витягів з наказів встановлено, що ОСОБА_1 вважався таким, що:

прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання «Луганськ», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, з метою виконання службових (бойових) завдань: з 20 квітня 2017 року (наказ від 20.04.2017 № 112) по 17 липня 2017 року (наказ від 17.07.2017 № 201); з 26 серпня 2017 року (наказ від 26.08.2017 № 241) по 04 вересня 2017 року (наказ від 04.09.2017 № 250);

прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання «Донецьк», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для виконання службових (бойових) завдань з 11 січня 2018 року (наказ від 15.01.2018 № 9/дск, наказ від 30.01.2018 № 28) по 30 квітня 20118 року (наказ від 29.04.2018 № 108);

прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні «Схід» з 30 квітня 2018 року (наказ від 30.04.2018 № 1, наказ від від 02.05.2018 № 1дск) по 31 липня 2018 року (наказ від 06.08.2018 № 90, наказ від 27.07.2018 № 34/ДСК); з 20 грудня 2018 року (наказ від 12.01.2019 № 4/ДСК, наказ від 18.01.2019 № 13) по 06 квітня 2019 року (наказ від 22.06.2019 № 147, від 24.04.2019 № 46/ДСК).

Листом від 09 червня 2021 року № Ж/178/14/12-97-09-19 ГУ ДФС у Луганській області на звернення позивача від 31 травня 2021 року додатково повідомлено, що особисте направлення ОСОБА_1 витягів та копій наказів про прибуття і вибуття позивача з районів проведення АТО (ООС) у спірному періоді суперечить Порядку № 650. Також надані витяги та копії не завірені у встановленому чинним законодавством порядку. Вказано про відсутність бази даних про нарахування заробітної плати позивача за час його служби в Старобільській ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області. Щодо виплати матеріальної допомоги повідомлено, що кошторисом на 2021 рік не передбачені видатки на виплату допомоги на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення (т.1 а.с. 153-155).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Луганській області про визнання незаконними і протиправними дій, скасування наказу та поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в справі № 360/307/19, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Луганській області про визнання незаконними і протиправними дій, скасування наказу та поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Луганській області від 19 грудня 2018 року № 654-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Старобільської ДПІ ГУ ДФС у Луганській області з 20 грудня 2018 року; стягнуто з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 грудня 2018 року по 27 травня 2019 року в сумі 60082,92 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 2 арк. спр. 40-46, 47-60).

Серед іншого судом встановлено, що між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 14 березня 2017 року укладено контракт про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу на три роки, контракт набрав чинності з 20 квітня 2017 року.

Листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 квітня 2017 року повідомлено ГУ ДФС у Луганській області про прийняття згідно з наказом командира військової частини від 06 квітня 2017 року № 64 ОСОБА_1 на військову службу за контрактом в особливий період строком на три роки та про збереження за працівником відповідно до абзацу третього статті 119 Кодексу законів про працю України місця роботи, посади, середнього заробітку на строк відповідно до вимог чинного законодавства.

Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 12 квітня 2017 року № 89-о «Про увільнення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків» визначено вважати позивача призваним на військову службу за контрактом в особливий період з 06 квітня 2017 року, забезпечити збереження за позивачем робочого місця та середнього заробітку на час проходження військової служби за контрактом в особливий період з 06 квітня 2017 року до дня закінчення строку укладеного контракту.

Відповідно до службового листа Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області грошове забезпечення позивача складало: за жовтень 2018 року 12470,00 грн, у тому числі оклад 7190,00 грн, надбавка за звання 1410,00 грн, надбавка за вислугу років 3870,00 грн; за листопад 2018 року 12470,00 грн, у тому числі оклад 7190,00 грн, надбавка за звання 1410,00 грн, надбавка за вислугу років 3870,00 грн.

Вищевказані обставини, встановлені рішенням Луганського окружного адміністративного суду в рішенні від 27 травня 2019 року в справі № 360/307/19, відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України є звільненими від доказування.

Вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає, умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третястатті 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб`від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття Постанови до внесення змін 24.02.2018, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103«Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової службі, та деяким іншим категоріям осіб»(далі - Постанова № 103) до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме:«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Водночас, згідно з пунктом 1 Примітки Додатку 1 до Постанови № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" (в редакціїпостанови КМУ №1041 від 20.12.2017) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно з Приміткою Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 49 Закону України від 27.02.2014 №794-VII "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870 затверджено Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (надалі - Правила), які визначають загальні підходи до підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.

Проект постанови складається з назви, вступної та постановляючої частини і у разі потреби додатків.

Постановляюча частина постанови повинна містити: нормативні положення; конкретні доручення суб`єктам суспільних відносин у відповідній сфері; умови та порядок дії інших постанов (окремих норм); посилання на додатки (у разі їх наявності); норми, пов`язані з набранням чинності постановою (окремими нормами). У разі потреби визначаються орган (органи) виконавчої влади або посадова особа (особи), що здійснюють контроль за виконанням постанови.

Структурно постановляюча частина постанови викладається у такій послідовності: пункти, що містять нормативні положення; пункти, що стосуються внесення змін до постанов (розпоряджень) або визнання їх (окремих норм) такими, що втратили чинність; пункти, що містять окремі доручення; пункт, що стосується визначення дати набрання чинності постановою.

У пункті 20 Правил наведені вимоги, які встановлюються до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою.

Згідно з абзацом 7 підпункту 2 пункту 20 Правил в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Підпунктом 6 пункту 20 Правил передбачено, що додатки до проекту документа повинні містити перелік елементів, включення яких до тексту ускладнило б його сприйняття. Додатки позначаються цифрами.

Пунктом 2.16 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2013 за № 742/23274, включення до нормативно-правових актів приміток не допускається, за винятком випадків, якщо необхідно дати визначення будь-якого суміжного поняття або помістити короткий коментар, що допоможе точніше зрозуміти положення, викладені в структурній одиниці нормативно-правового акта. Примітки не повинні містити норм права.

Доводи апелянта, що у Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, відсутній пункт 2.16, отже судом безпідставно було здійснено висновок, що примітка до нормативно-правового акта носить інформаційний характер та не може містити норм права, колегія суддів не приймає, оскільки зазначений пункт 2.16 наявний в зазначеному Порядку у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2013 за № 742/23274, який застосовується до спірних правовідносин та зазначений наказ є чинним.

Суд зазначає, що станом на час прийняття Постанови № 704 пункт 4 зазначеної Постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1 та 14 до Постанови № 704, у яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У цих примітках наведена інформація, зокрема, щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків.

Постановою № 103 внесено зміни до Постанови № 704 та пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: виключено положення щодо обрахування посадових окладів виходячи із розрахункової величини 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII були внесені зміни до деяких Законів України, зокрема до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Таким чином, згідно з Постановою № 704 (у редакції Постанови №103), яка була чинною станом на час визначення розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, став розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704, не узгоджуються з пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII.

З огляду на викладене, суд зазначає, що Додатки 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704, затверджені 30.08.2017, а пункт 4 цієї ж Постанови змінено 21.02.2018 Постановою Кабінету Міністрів України № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової службі, та деяким іншим категоріям осіб», то пріоритетним в цьому випадку, та такими, що слід застосувати є положення саме пункту 4 Постанови № 704.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Зазначене, кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 у справі №700/668/16-а, у якій суд визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Крім того, виходячи з пріоритетності закону над підзаконними нормативно-правовими актами в даному випадку застосуванню підлягають приписи пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а не додатки 1, 14 до Постанови № 704.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 (в редакції Постанови № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, на 01.01.2019 та на 01.01.2020 а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2, Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_2 , Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 - залишено без змін.

Таким чином, з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 - пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції.

Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ та пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, у редакції до внесення змін постановою КМ України № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 по постанови Кабінету Міністрів України № 704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.99 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до п. п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02), Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини "Серков проти України" (39766/05), встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між фізичною/юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України № 704, суд не знаходить правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких: «01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, обґрунтовані посиланням на текст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, суд відхиляє, оскільки ці примітки не містять норм права, не встановлюють такі розміри та суперечать п. 3розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII.

Отже, додатки 1 та 14 до постанови № 704 мають примітки пояснюючого характеру, зокрема, наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

А відтак, з огляду на те, що відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, то підстав для визнання протиправними дії відповідача, шо полягають у незастосуванні пункту 1 примітки до Додатку 1 та пункту 1 примітки до Додатку 14 Постанови при обчисленні з 01 січня 2018 року по 03 листопада 2020 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня календарного року Законами України «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік» - не встановлено.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 200/3775/20-а.

Доводи апелянта, що судом безпідставно не надано правової оцінки щодо неправильного визначення відповідачем відсоткового розміру надбавки за вислугу років, колегія суддів не приймає, оскільки наказ, яким позивачу встановлено такий розмір надбавки, з огляду на зміст звернень позивача до ГУ ДФС у Луганській області та сформованих позивачем позовних вимог, не входить до предмету доказування по даній справі.

Щодо доводів апелянта, що відповідно до п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України позивач має право на відповідну пільгу, а саме звільняється від оподаткування військовим збором доходи, але вказану пряму норму Закону при наявності всіх підтверджуючих документів та підстав безпідставно застосовано не було, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктами 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 затверджено Порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором (далі Порядок № 1161), яким установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь:

в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції;

у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.

Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.

Матеріали справи не містять доказів, що протягом спірного періоду від командирів (начальників) військових частин, де позивач проходив військову службу, у затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 Порядку, надходили відповідні накази.

Отже, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що через відсутність підтвердження статусу ОСОБА_1 як особи, яка в період з 20 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року, з 26 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року, з 11 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 06 квітня 2019 року, брала безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у ГУ ДФС у Луганській області та Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області були відсутні підстави для застосування пільги з оподаткування військовим збором, визначеної підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Що стосується наданих разом зі зверненням позивача від 08 грудня 2020 року довідок від 08 грудня 2020 року № 456 та № 457 про участь позивача в АТО та ООС, суд зазначає, що Порядком № 1161 такі довідки не визначені як документи, що підтверджують відповідний статус військовослужбовця, що дає право для застосування пільги з оподаткування військовим збором його грошового забезпечення.

Щодо наданих позивачем разом із заявою від 31 травня 2021 року копій наказів керівників АТО (ООС) на 23 аркушах, суд зазначає, що надходження до ГУ ДФС у Луганській області копій цих наказів лише в травні 2021 року особисто від ОСОБА_1 , тобто без дотримання Порядку № 1161, жодним чином не свідчить про протиправність дій відповідача щодо не застування пільги з оподаткування військовим збором грошового забезпечення позивача, виплаченого в період з 20 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року, з 26 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року, з 11 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 06 квітня 2019 року. Крім того, копії засвідчені особистим підписом позивача, в якого таке право відсутнє у зв`язку з відсутністю у нього оригіналів таких наказів. Тобто позивач не є повноважною особою для засвідчення копій таких наказів. Відповідно, надані позивачем копії наказів є недопустимими доказами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, з огляду на нормативне врегулювання спірних правовідносин, у суду відсутні підстави для зобов`язання ГУ ДФС у Луганській області здійснити виплату утриманого з грошового забезпечення позивача в період з 20 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року, з 26 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року, з 11 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 06 квітня 2019 року військового збору, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 р. у справі №360/4331/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 р. у справі № 360/4331/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення 18 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко