Справа № 260/2886/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/2886/22 пров. № А/857/12565/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року про відмову у забезпеченні його позову до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 09 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України № 1» (далі ТОВ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Закарпатській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних (далі Комісія ГУ ДПС) за № 4732 від 30 травня 2022 року про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку;

зобов`язати Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі ГУ ДПС) виключити ТОВ з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

Водночас ТОВ було подано заяву про забезпечення цього адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення Комісії ГУ ДПС за № 4732 від 30 травня 2022 року з посиланням на відсутність належних обґрунтувань його прийняття. Наполягає на тому, що віднесення товариства до платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податку тягне за собою для позивача негативні правові наслідки, що може призвести до понесення ним та його контрагентами значних збитків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року у справі № 260/2886/22 у задоволенні клопотання було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів. Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований ТОВ спосіб фактично вирішує спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 КАС України. Щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, то така оцінка може бути надана судом лише шляхом з`ясування фактичних обставин справи на підставі дослідження наявних доказів, що не може бути здійснено на цьому етапі судового розгляду.

У апеляційній скарзі ТОВ просило ухвалу суду від 09 серпня 2022 року скасувати та задовольнити його клопотання про забезпечення позову.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що включення ТОВ до переліку ризикових платників податку на додану вартість призводить за собою негативні наслідки у вигляді зупинення реєстрації усіх податкових накладних/розрахунків коригувань, поданих платником податку.

У зв`язку із віднесенням ТОВ до категорії ризикових контрагенти позивача не мають можливості сформувати податковий кредит за податковою накладною, реєстрація якої зупинена, що у подальшому несе ризики припинення господарських відносин між товариством та його контрагентами. Контрагенти покупці стали відмовлятися замовляти у ТОВ товар за діючими договорами та укладати нові договори. Невмотивоване визнання ТОВ ризиковим платником надає конкурентні переваги його конкурентам, наносить значну шкоду діловій репутації перед контрагентами.

Оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування.

Зупинення дії оскаржуваного рішення відновить право позивача на здійснення повноцінної господарської діяльності, як платника податку на додану вартість, дасть можливість позивачу до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право щодо реєстрації податкових накладних.

Представник ТОВ у ході апеляційного розгляду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити клопотання про забезпечення його позову.

Представник ГУ ДПС, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із приписами частини 2 статті 150 цього Кодексу забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, підставами для вжиття заходів забезпечення позову можуть бути такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Зазначені підстави є оціночними і при надання їм відповідної оцінки суд у кожному конкретному випадку, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, повинен встановити наявність хоча б одна з наведених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин та можливість застосуванням певного заходу забезпечення позову з точки зору співмірності із заявленими позовними вимогами та наслідками його вжиття для заінтересованих осіб.

Заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача і суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Зазначені підстави є оціночними і при надання їм відповідної оцінки суд у кожному конкретному випадку, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, повинен встановити наявність хоча б одна з наведених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин та можливість застосуванням певного заходу забезпечення позову з точки зору співмірності із заявленими позовними вимогами та наслідками його вжиття для заінтересованих осіб.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відтак, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача і суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Суд першої інстанції слушно у відповідності до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, відповідно до якої при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у поданому клопотанні про забезпечення позову позивачем належним чином не надано доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 260/2886/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 19 жовтня 2022 року.