Справа № 500/3601/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог

Справа № 500/3601/22

17 жовтня 2022 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) , Тернопільського відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) , Тернопільського відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 28.09.2022 (ВП № 47605150), винесену головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопадою М.І., щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6022,85 швейцарських франків та 182,00 грн;

- скасувати арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження: 16359772) від 13.09.2016, зареєстрований ОСОБА_2 (Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47605150, виданий 13.09.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопада М.І.;

- скасувати арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13263206), зареєстрований 19.11.2012 об 11:28:05 год. за № 13263205 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №35233067 від 19.11.2012, винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) через державного виконавця Пихальська С.І. щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі передбачені частиною першою статті 170 КАС України, зокрема, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Тернопільським міським районним судом видано виконавчий лист № 2-6435/11 від 19.01.2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн.

Позивач вказує, що первинно виконавче провадження №35233067 з виконання виконавчого листа №2-6435/11 від 19.01.2012, відкрито 19.11.2012 у Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. Цього ж дня згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2012 накладено арешт на все належне позивачу рухоме та нерухоме майно, що відображено у інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 312010033 від 10.10.2022 (арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13263205), зареєстрований 19.11.2012 об 11:28:05 год. за № 13263205 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35233067 від 19.11.2012, винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 553507, 38 грн.

Позивач вказує, що про вказаний арешт їй не було відомо до отримання 07.10.2022 копій документів виконавчого провадження, наданих їй на письмовий запит про надання копій документів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-6435/11 від 19.01.2012.

Стверджує, що виконавче провадження завершене посадовими особами відповідача 2 28.04.2015 без вирішення питання про зняття арешту з майна позивача.

Позивач вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей в АСВП стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц).

Розглянувши надані до позовної заяви документи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно відомостей, наведених у інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №312010033, станом на 10.10.2022 наявні наступні обтяження:

- арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження: 16359772) від 13.09.2016 зареєстрований ОСОБА_2 (Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47605150, виданий 13.09.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управлінця юстиції у Тернопільській області Конопада М.І.;

- арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13263205), зареєстрований 19.11.2012 об 11:28:05 год. за № 13263205 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства "інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35233067 від 19.11.2012, винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції через державного виконавця Пихальська ОТ. щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн..

У позовній заяві позивачем зазначено, що 13 вересня 2022 року вона звернулась до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (відповідач-1) з приводу вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 16359772 від 13.09.2016 щодо арешту всього належного їй нерухомого майна, внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 47605150 виданої 13.09.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопадою М.І.. у зв`язку з відсутністю заборгованості перед стягувачем, а також заборгованості з виконавчого збору.

До зазначеного звернення позивачем було додано довідку АТ «УКРСИББАНК» № 137-548/2419 від 30.08.2022 про відсутність у позивача заборгованості перед банком за кредитами.

В до позовної заяви долучено лист Тернопільського відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.10.2022 №72066, у якому вказано, що на виконані в Першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції надійшов виконавчий лист № 2-6435/11, виданий 19.01.2012 Тернопільським міським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн. Повідомлено, що перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) встановлено, що станом на 06.10.2022 на виконанні в міському Відділі виконавче провадження згідно виконавчого листа № № 2-6435/11 виданого 19.01.2012 Тернопільським міським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн не перебуває. При цьому вказано, що перевіркою бази даних АСВП (спецрозділ) встановлено, що на виконанні в Другому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №35233067 з примусового виконання виконавчого листа №2-6435/11 виданого 19.01.2012 Тернопільським міським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн.

До позовної заяви додано постанову старшого державного виконавця Токарчук М.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.04.2015 у ВП №35233067 у розмірі 46883,33 грн.

До позовної заяви також додано ще одну постанову від 28.09.2022 у ВП №47605150, винесену головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Конопадою М.І. про стягнення виконавчого збору в розмірі 6022,85 швейцарських франків (CHF) та 182,00 грн (UA).

Позивач зазначає, що вказані обставини позбавляють його можливості реалізації свого права щодо розпорядженням її майном, у зв`язку з чим звернулася з цією позовною заявою до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Слід зазначити, що визначальною відмінністю адміністративної юрисдикції є те, що особа звертається за захистом від неправомірних дій чи бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку, в частині двох позовних вимог щодо арешту майна, - позивач не оскаржує правомірність (підставність) накладення арешту на майно, а - лише просить суд скасувати вказаний арешт, оскільки такий на сьогоднішній день порушує її право мирно володіти майном.

Приписами статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій або бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, в тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських, цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є саме «характер правовідносин», з яких виник спір.

Суд наголошує, що публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, це спір між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового, приватного права чи інтересу. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №826/12775/15, від 04.02.2020 у справі №910/7781/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 06.03.2020 у межах справи №640/23588/19, адміністративне провадження №К/9901/3619/20 досліджував питання щодо юрисдикційної підсудності оскарження дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно.

Верховний Суд зазначив, що частинами першою та п`ятою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не - боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд вказав, що виходячи з приписів частин третьої-п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної законодавчої норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження". Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися у порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №340/25/19.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України, статті 20 Господарсько-процесуального кодексу України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/1247/18).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №815/4232/17; від 22.04.2019 у справі №757/53656/17-а, від 12.02.2020 у справі №813/1341/15 (11-38апп19), від 05.05.2020 №554/8004/16-ц (14-431цс19), у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №643/5597/19.

Суд також зазначає, що вирішуючи питання забезпечення єдності судової практики (у зв`язку з різною практикою) та залишаючи попередні судові рішення без змін, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 (справа 712/12136/18) зробив такі правові висновки:

«Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У той же час, частиною першою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною другою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Як слідує з матеріалів справи, суть спору полягає у знятті арешту з майна позивача з метою відновлення позивачу майнових прав (скасування чинного обтяження) на нерухоме майно.

Відтак суд зазначає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного, вирішення вказаних вимог за правилами адміністративного судочинства законом не передбачено».

Беручи до уваги положення частини другої статті 30 ЦПК України, суд вважає, що заявлений у позові спір в частині позовних вимог:

«- скасувати арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження: 16359772) від 13.09.2016, зареєстрований ОСОБА_2 (Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47605150, виданий 13.09.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопада М.І.;

- скасувати арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13263206), зареєстрований 19.11.2012 об 11:28:05 год. за № 13263205 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №35233067 від 19.11.2012, винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) через державного виконавця Пихальська С.І. щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн.», - не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, даний спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), в частині позовних вимог про скасування арешту з майна не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.10.2019 у справі №320/1140/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про скасування арешту майна.

При цьому, згідно із частиною п`ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) , Тернопільського відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в частині позовних вимог щодо скасування арешту нерухомого майна (номер запису про обтяження: 16359772) від 13.09.2016, зареєстрованого ОСОБА_2 (Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47605150, виданий 13.09.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопада М.І. та щодо скасування арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13263206), зареєстрованого 19.11.2012 об 11:28:05 год. за № 13263205 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №35233067 від 19.11.2012, винесеної Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (зараз - Тернопільський відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) через державного виконавця Пихальська С.І. щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 553507,38 грн.

Відповідно до частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно із частиною першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мірінович У.А.