Справа № 200/14596/21
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Справа№200/14596/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у письмовому провадженні, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1, ВЧ НОМЕР_1 ) про:

визнання незаконною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час порушення строків розрахунку;

зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 312,00 грн. в день за період з 13.08.2021 по 13.10.2021 терміном 61 календарний день у сумі 19 032,00 грн.

Також позивач просив розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позов мотивовано таким.

У період з 28.03.2020 по 22.04.2021 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_2 , а з 28.04.2021 по 13.08.2021 у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.08.2021 № 173 позивача виключено зі списку особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Станом на момент звільнення з позивачем не проведено повний розрахунок, зокрема, не нараховано оздоровчі за 2021 рік. Відповідний розрахунок проведено лише 13.10.2021 у розмірі 10 222,31 грн. (оздоровчі за 2021 рік). Оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, то підлягають застосуванню положення ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про Працю України.

Ухвалою суду від 13.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем-1 надано відзив на адміністративний позов, де висловлено прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

Позивач у період з 28.03.2020 по 22.04.2021 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 до складу якої входить ВЧ НОМЕР_1 та перебуває у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні такої. ВЧ НОМЕР_1 не повинна була включати у свій наказ виплати, які підлягають сплаті ОСОБА_1 від попередньої військової частини ( НОМЕР_2 ). При цьому після надходження коштів на рахунки ВЧ НОМЕР_2 позивачу сплачено грошову допомогу за 2021 рік, яка виплачується 1 раз на рік у розмірі місячного грошового забезпечення. Факт отримання грошових коштів підтверджується випискою Приватбанку. Вказані кошти надійшли від ВЧ НОМЕР_2 . У свою чергу ВЧ НОМЕР_1 повністю розрахувалась із позивачем при звільнені та відповідні кошти зараховано на картковий рахунок позивача у вересні 2021 року.

Ухвалою суду від 26.01.2022 залучено до участі у справі у якості другого відповідача військову частину НОМЕР_2 (далі відповідач-2, ВЧ НОМЕР_2 ), витребувано у відповідача-2 письмові докази у справі.

Вказана ухвала направлена відповідачу 27.01.2022 рекомендованим з повідомленням поштовим відправленням, код 844.

У встановлений судом строк та станом на момент розгляду справи відповідачем-2 відзиву та витребуваних документів до суду не надано.

Керуючись ч. 2 ст. 162 КАС України, суд розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів.

Справа розглянута поза датою, визначеною приписами адміністративного судочинства, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 є громадянином України паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом періоду часу з 28.03.2020 по 22.04.2021 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_2 , а з 28.04.2021 по 13.08.2021 у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями військового квитка серія НОМЕР_5 та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.04.2021 № 99.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.08.2021 № 173 (по стройовій частині) з 13.08.2021 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення. Грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік не отримував.

Згідно відповіді ВЧ НОМЕР_6 на звернення позивача через «Урядовий контактний центр» повідомлено, що грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік нарахована ВЧ НОМЕР_2 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.04.2021 № 418 у сумі 10 377,98 грн. Вказані кошти включені до щомісячної додаткової заявки та будуть перераховані на особистий рахунок після надходження цільового фінансування.

Відповідно довідки ВЧ НОМЕР_1 б/н б/д щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 нараховано 429,12 грн., до виплати 422,68 грн.

Виписка АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 свідчить, що 13.10.2021 ним отримано грошову суму у розмірі 10 222,31 грн., з призначенням платежу «зарплата ВЧ НОМЕР_2 », дата операції 13.10.2021.

Отже, судом установлено, що допомога на оздоровлення нарахована та сплачена позивачу відповідачем-2 13.10.2021 у розмірі 10 222,31 грн.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо належності допомоги на оздоровлення до грошового забезпечення військовослужбовця.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011).

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1 ст. 10 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

За ч.3 ст. 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі наказ № 260, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)

Розділ XXIII. Виплата грошової допомоги для оздоровлення

1. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

2. … Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Судом установлено, що грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік нарахована ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.04.2021 № 418 у сумі 10 377,98 грн.

Правозастосування щодо наведених правових норм викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення та у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 справа № 380/757/20.

Керуючись викладеним, суд вважає, що грошова допомога для оздоровлення належить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, як одноразовий додатковий вид грошового забезпечення.

Щодо правових підстав нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008),

Пункт 242 Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини … .

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Кодекс Законів про Працю України. (далі КЗпП України).

Стаття 116. Строки розрахунку при звільненні

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Висновки суду у цій частині.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Водночас аналіз чинної практики Верховного Суду, дає достатні правові підстави суду виснувати, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, але з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, доцільно застосовувати норми статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення військовослужбовців.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладався у як у постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17, від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20, від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 09 жовтня 2020 року у справі №580/3988/19, від 03 серпня 2021 року справа № 580/278/19, від 24 червня 2021 року у справі № 160/12817/19.

Отже, позивач має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає період з 14.08.2021 (13.08.2021 позивача виключено зі списків особового складу) по 12.10.2021 (13.10.2021 проведено розрахунок).

Щодо визначення розміру середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності, суд виходить з таких міркувань.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплатити розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (Постанова від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Висновки суду.

Судом установлено, що грошова допомога на оздоровлення сплачена позивачу відповідачем-2, тому суд вважає, що відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має нести саме ВЧ № НОМЕР_7 .

Строк затримки розрахунку при звільненні з 14.08.2021 по 12.10.2021, що складає 60 днів (обрахунок проведено у календарних днях).

Відповідно довідки щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , що надана до суду ВЧ НОМЕР_1 , йому на картковий рахунок перераховано 422,68 грн.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням за червень 2021 року нараховано 10 470,60 грн., за липень 2021 року 10 470,60 грн.

Тобто, середньоденний заробіток позивача у розумінні Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 343,3 грн.

Водночас розмір несвоєчасно виплаченої грошової допомоги на оздоровлення 10 222,31 грн.

Встановивши такі вихідні дані, суд установив, що застосування методу розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що наведений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, з урахуванням особливостей даної справи не відповідає принципу співмірності.

Водночас у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 821/2093/16 вказано, що розрахунок запропонований у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 825/325/16 з-поміж іншого зазначено, що « при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості заробітну плату з урахуванням індексації) - 385,40 гривень, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

На цій підставі, ураховуючи критерії визначення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, з урахуванням того, що фінансування видатків відповідача здійснюється з Державного бюджету України, суд вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за обставин даної справи має складати 2 000,00 грн.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, потрібного наголосити, що суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а).

На підставі викладеного, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково шляхом стягнення з ВЧ НОМЕР_2 на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 2 000,00 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача-2 у частині ненарахування та невиплати та зобов`язання такого нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то суд, керуючись п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 № 13, вважає, що належним способом захисту є саме стягнення відповідної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 у розмірі 908,00 грн..

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.08.2021 по 12.10.2021 у розмірі 2 000,00 грн. з утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір у розмірі судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім ) гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 18.10.2022.

Суддя І.В. Буряк