Справа № 640/4574/20
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №640/4574/20

адміністративне провадження № К/9901/42297/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 (прийняту судом у складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів: Мельничука В.П., Оксененка О.М.) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України), третя особа - Державне підприємство МОН України «Інформаційно-іміджевий центр» (далі - ДП «Інформаційно-іміджевий центр»), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії МОН України щодо невизнання документа про вищу освіту - Диплому спеціаліста №824 від 05.07.2019, виданого ОСОБА_1 . Воронезьким державним медичним університетом імені М.Н. Бурденко (далі також - Диплом спеціаліста);

- зобов`язати МОН України визнати документ про вищу освіту Диплом спеціаліста №104 від 05.07.2019, виданий ОСОБА_1 . Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко та видати відповідне свідоцтво про визнання Диплому спеціаліста НОМЕР_1 від 05.07.2019, виданого ОСОБА_1 . Воронезьким державним медичним університетом імені М.Н. Бурденко.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що надав усі необхідні документи для проведення процедури визнання в Україні іноземного освітнього документа про вищу освіту, однак відповідачем було безпідставно відмовлено у визнанні цього документа. У зв`язку з чим позивач уважає зазначені дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 23 квітня 2021 року позов задовольнив.

Визнав протиправними дії МОН України щодо невизнання документа про вищу освіту - диплома спеціаліста № НОМЕР_1 , виданого Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» 05.07.2019 ОСОБА_1 .

Зобов`язав МОН України прийняти рішення про визнання диплома спеціаліста № НОМЕР_1 , виданого Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» 05.07.2019 ОСОБА_1 та на підставі такого рішення видати ОСОБА_1 відповідне свідоцтво.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що, зважаючи на те, що самим вищим навчальним закладом, яким видано ОСОБА_1 диплом спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019 в якості попереднього документа про освіту чи про освіту і про кваліфікацію визначено саме атестат про повну загальну середню освіту серія НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 12.05.2012 Нікітським навчально-виховним комплексом Масандрівської селищної ради Автономної Республіки Крим, у відповідача були відсутні підстави для застосування при вирішенні питання щодо можливості визнання диплома спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019 відповідно до положень підпункту 13 пункту 2 розділу VI Порядку визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 05.05.2015 № 504 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.05.2015 за № 614/27059; далі - Порядок №504) та частин другої і третьої статті 9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №1207-VII).

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 26 липня 2021 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що фактичною підставою для зарахування позивача до вищого навчального закладу, яким видано диплом спеціаліста була довідка про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, видана Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

Поряд з цим, колегія суддів звернула увагу, що атестат про середню освіту є лише документом, який підтверджує факт отримання повної загальної середньої освіти, дає право на вступ до вищих навчальних закладів і не може бути підставою для зарахування особи на 6 курс вищого навчального закладу. У цьому випадку підставою для зарахування позивача до контингенту студентів 6 курсу «Воронезького державного медичного університету імені М.Н. Бурденко» слугувала саме довідка про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, видана Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

З огляду на зазначене, помилковими є висновки суду першої інстанції стосовно того, що попереднім документом про освіту на підставі якого позивача було зараховано до Воронезького державного медичного університету імені М.Н. Бурденко» є атестат про середню освіту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах відсутній.

Посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано підпункт 13 пункту 2 розділу VІ Порядку № 504 та частини другу та третю статті 9 Закону №1207-VII.

Апеляційний суд не врахував, що відповідно до законодавства країни походження диплому спеціаліста № 824 05.07.2019, довідка про період навчання не вважається документом про попередню освіту.

З матеріалів справи вбачається, що у Дипломі спеціаліста зазначено документ про попередню освіту, на підставі якого було прийнято на навчання за освітньою програмою 31.01.05 «Лечебное дело» (мовою оригіналу) строком 6 років, атестат про повну середню освіту, Україна, 2012 рік.

До того ж передумовою видачі Диплому спеціаліста слугувало успішне проходження позивачем державної підсумкової атестації.

Зазначає, що поняття «документ про попередню освіту» не є тотожним поняттю «документ про період навчання», а тому довідка про період навчання не може слугувати підставою для відмови у визнанні Диплома спеціаліста на підставі підпункту 13 пункту 2 розділу VІ Порядку № 504.

Посилається також на те, що апеляційний суд протиправно застосував до довідки про період навчання частини другу та третю статті 9 Закону № 1207- VІІ, оскільки цей документ видано освітнім закладом, який у розумінні цих норм не може вважатись органом, діяльність якого на тимчасово окупованій території України вважається незаконною.

Зазначає, що відповідно до Державного класифікатора України «Класифікація організаційно- правових форм господарювання», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 97 від 28.05.2004 (далі - Державний класифікатор), а саме підпункту 3.4.1 «Організація (установа, заклад)» пункту 3.4 вид організаційно-правової форми, організація (установа, заклад) - організаційна структура, створена однією або кількома особами (засновниками), які не беруть участі в управлінні нею, шляхом об`єднання (виділення) їхнього майна для досягнення мети, визначеної засновниками, за рахунок цього майна.

Отже, скаржник вважає, що у розумінні Закону № 1207- VІІ незаконною на тимчасово окупованій території України може вважатись діяльність органів, зокрема: органів законодавчої влади, органів виконавчої влади (центральних органів виконавчої влади та їх територіальних підрозділів, місцевих державних адміністрацій), органи місцевого самоврядування.

Заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Надійшли пояснення третьої особи, у яких ДП «Інформаційно-іміджевий центр» зазначає, що відповідачем було правомірно відмовлено у визнанні документа про освіту.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 визначено таку колегію суддів для розгляду цієї справи: головуючий суддя Бевзенко В.М., судді: Кравчук В.М., Чиркін С.М.

Ухвалами Верховного Суду від 08.12.2021 касаційну скаргу залишено без руху, а від 13.01.2022 - відкрито касаційне провадження.

У зв`язку з виведенням судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Бевзенка В.М. зі складу судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 02.05.2022 № 510/0/78-22 призначено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нову колегію суддів: головуючий суддя - Тацій Л.В., судді: Стеценко С.Г., Стрелець Т.Г., справу передано судді-доповідачу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

05.07.2019 позивач закінчив навчання у Воронезькому державному медичному університеті ім. М.Н. Бурденко, про що отримав відповідний диплом спеціаліста № НОМЕР_1 .

У серпні 2019 року з метою працевлаштування та здійснення професійної діяльності в Україні позивач звернувся до відповідача за визнанням диплому, здобутого у Воронезькому державному медичному університеті імені М.Н. Бурденко.

24.09.2019 Директоратом стратегічного планування та європейської інтеграції МОН України складено Інформацію щодо процедури визнання в Україні іноземного документа про освіту №2.4.2/230-19, згідно з якою прийнято рішення про відмову у визнанні диплому про освіту - диплому спеціаліста № НОМЕР_1 , реєстр №19, виданого 05.07.2019 ОСОБА_1 Воронезьким державним медичним університетом імені М. Н. Бурденко (м. Воронеж, Російська Федерація).

В якості підстави для прийняття такого рішення визначено:

« - Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти (Наказ Міністерства освіти і науки України від 05.05.2015 №504, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 р. за №614/27059);

- Закон України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами та доповненнями);

- Лист від 31.07.2019 р. №18/219 Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко».

Зважаючи на узагальнення підстав для відмови позивачу у визнанні диплома, адвокат останнього звернувся із адвокатським запитом №02-31/19 від 09.12.2019 і отримав від Національного інформаційного центру академічної мобільності ДП «Інформаційно-іміджевий центр» відповідь від 17.12.2019 за №20.4.2/571.

У цій відповіді повідомлялось, що відповідно до аналізу архівних матеріалів щодо звернень громадян та завершених справ про визнання в Україні іноземних документів про освіту, ОСОБА_1 17.07.2019 звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою на проведення процедури визнання його іноземного освітнього документа, а саме: диплома спеціаліста № НОМЕР_1 , реєстр №19, виданого Воронезьким державним медичним університетом імені М. Н. Бурденко (м. Воронеж, Російська Федерація). Міністерством освіти і науки України було проведено процедуру визнання вищезазначеного документа про освіту. У ході процедури визнання прийнято рішення про відмову у визнанні такого документа на підставі: підпункту 13 пункту 2 розділу VI Порядку №504, частин другої та третьої статті 9 Закону №1207-VII; листа від 31.07.2019 №18/219 Воронезького державного медичного університету імені М.Н. Бурденко.

Так, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, 23.07.2019 ДП «Інформаційно-іміджевий центр» направило запит до Воронезького державного медичного університету імені М. Н Бурденко (м. Воронеж, Російська Федерація) за №20.4.2-ND-10524-19/NZ-12612-19/СВ щодо підтвердження факту видачі документа про освіту, факту навчання власника освітнього документа, з проханням повідомити період навчання та на підставі яких документів про навчання (атестат, диплом, академічна довідка, довідка про навчання) було зараховано на навчання ОСОБА_1 до Воронезького державного медичного університету імені М. Н. Бурденко.

У відповідь на вказаний запит Федеральна державна бюджетна освітня установа вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» у листі від 31.07.2019 за №18/219 повідомила, що ОСОБА_1 навчався у Воронезькому державному медичному університеті імені М. Н. Бурденка на комерційно-договірній основі з 01.09.2018 до 30.06.2019. Зарахований 01.09.2018 до контингенту студентів 6 курсу за спеціальністю 31.05.01 «лікувальна справа» у порядку переведення із Кримського федерального університету імені В.І. Вернадського (наказ №511-СИ від 31.08.2018), відрахований 30.06.2019 у зв`язку з закінченням навчання. ОСОБА_1 був зарахований до Воронезького державного медичного університету імені М. Н. Бурденка на підставі довідки про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

При цьому, ДП «Інформаційно-іміджевий центр» на підставі даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) встановлено, що з 01.09.2012 позивачем здійснювалось навчання у Кримському державному медичному університеті імені С. І. Георгіївського. Статус здобувача освіти в ЄДЕБО в зазначеному закладі вищої освіти України було змінено 27.08.2015. За даними відкритих джерел 04.08.2014 відповідно до розпорядження Уряду Російської Федерації за №1465-р від 04.08.2014 зазначений заклад вищої освіти України увійшов до складу нелегітимної установи, яка видає себе за заклад вищої освіти, - федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В.І. Вернадського».

Позивач, уважаючи дії відповідача щодо відмови у визнанні документа про освіту протиправними, звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визнання в Україні іноземних документів про вищу освіту здійснюється відповідно до Конвенції про визнання кваліфікації з вищої освіти в Європейському регіоні, ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в Європейському регіоні №1273-XIV від 03.12.1999 (далі - Конвенція) та міжнародних угод про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання.

За змістом статті 5 Розділу 6 Конвенції передбачено, що кожна сторона може зумовити визнання кваліфікації з вищої освіти, присуджених іноземними закладами освіти, які функціонують на її території, конкретними вимогами національного законодавства або окремими угодами, укладеними зі стороною, якій належать такі заклади.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулюються Законом України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон № 2145-VIII).

Частиною третьою статті 82 Закону №2145-VIII установлено, що центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки проводить роботу, пов`язану із встановленням еквівалентності атестатів і дипломів міжнародним визнанням навчальних курсів, кваліфікацій, вчених звань і наукових ступенів, крім випадків, передбачених спеціальними законами.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 13 Закону України «Про вищу освіту» центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки затверджує за погодженням із Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти порядок визнання здобутих в іноземних закладах вищої освіти ступенів вищої освіти та наукових ступенів і проводить процедуру їх визнання, крім випадків, передбачених цим Законом.

Для визнання освітніх документів, виданих закладами освіти Російської Федерації, застосовується Угода між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання від 26.05.2000 (далі - Угода).

Статтею 13 Угоди встановлено, що ця Угода розповсюджується на документи державного зразка про освіту і вчені звання, що видаються на території держав Сторін, а також на документи державного зразка, що видаються установами освіти кожної із Сторін, що розташовані на території інших держав.

Відповідно до статті 5 Угоди академічна довідка, що видається вищими навчальними закладами України I і II рівнів акредитації та документ про освіту, який відображає обсяг і зміст отриманої освіти, що видається в Російській Федерації особам, які вступили на навчання по професійно-навчальним програмам середньої професійної освіти, але не завершили з різних причин повний курс навчання, дають право продовжувати навчання у вищих навчальних закладах України I і II рівнів акредитації і середніх спеціальних навчальних закладах Російської Федерації.

При цьому, згідно із положеннями статті 8 Угоди, диплом про одержання не менш ніж 5-річної вищої освіти очної форми навчання, що видається вищими навчальними закладами України III та IV рівнів акредитації, і свідчить про присвоєння випускнику відповідної кваліфікації спеціаліста, і диплом про вищу професійну освіту, що видається вищими навчальними закладами Російської Федерації, і свідчить про присудження випускнику кваліфікації спеціаліста, визнаються на території України і Російської Федерації еквівалентними при продовженні освіти, у тому числі в аспірантурі, і при влаштуванні на роботу відповідно до вказаних у них спеціальності і кваліфікації.

Процедура визнання в Україні здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти визначена Порядком №504.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку №504 процедура визнання в Україні Документів здійснюється такими компетентними органами МОН - з метою працевлаштування та/або продовження навчання власника Документа на території України. Рішенням МОН підтверджується право власника Документа на продовження навчання та/або працевлаштування в Україні, про що видається Свідоцтво.

Пунктом 2 розділу V Порядку № 504 визначено, що процедура визнання Документа, окрім випадків, зазначених у пункті 3 цього розділу, складається з: 1) перевірки автентичності Документа та додатка до нього; 2) підтвердження статусу освітньої установи та/або Програми, за результатами якої виданий Документ; 3) оцінки кваліфікації або періоду навчання, зазначеної(го) в Документі, та встановлення еквівалентності освітньому або освітньо-професійному ступеню в Україні, академічних та/або професійних прав.

Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, визнання документа про вищу освіту, здобуту за кордоном, можливе у разі відповідності такого документу вимогам Порядку № 504.

За приписами пункту 4 розділу V Порядку №504, перевірка автентичності здійснюється одним із таких способів: 1) перевірка наявності штампа Apostille , якщо у країні походження Документа він підтверджує автентичність документа, та перевірка реквізитів апостиля у відповідному реєстрі у разі наявності; 2) перевірка у реєстрі документів про освіту, якщо такий реєстр запроваджено країною походження Документа або освітньою установою, що його видала; 3) направлення запиту щодо додаткових відомостей про автентичність видачі поданих документів до відповідних офіційних органів та/або освітніх установ інших держав.

Якщо в країні походження Документа офіційно затверджений стандарт оформлення документів про освіту, здійснюється аналіз на відповідність такому стандарту поданого Документа.

Відповідно до положень розділу VI Порядку №504 ступені вищої освіти, присуджені освітніми установами, мають визнаватися компетентними органами, якщо немає суттєвої різниці між іноземною кваліфікацією, визнання якої запитує Заявник, та відповідною кваліфікацією в Україні, за винятком випадків, зазначених у пункті 2 цього розділу.

Компетентний орган на підставі висновку приймає одне з таких рішень, яке оформлюється в установленому законодавством порядку: про визнання Документа, на підставі якого Заявнику видається Свідоцтво; про відмову у визнанні поданого Документа, про що Заявнику направляється відповідне повідомлення із зазначенням підстав прийняття такого рішення.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку № 504 рішення про відмову у визнанні поданого Документа приймається у разі, якщо: 1) документи видані освітніми установами, які не є офіційно визнаними в системі освіти держави, в якій вони функціонують; 2) документи видані філіями освітніх установ, якщо такі філії не є офіційно визнаними в системі освіти держави, на території якої вони провадять освітню діяльність цієї філії, якщо це передбачено законодавством іноземної країни; 3) документи не містять інформації про здобуття їх власником ступеня вищої освіти, фахову спеціалізацію або професійну перепідготовку, а також про періоди навчання, за якими йому надаються академічні та/або професійні права (продовження навчання та/або працевлаштування за фахом); 4) документи неправомірно видані освітньою установою іншої держави; 5) документи не є автентичними; 6) документи видані за результатами навчання за період, що становить менше ніж один академічний рік навчання; 7) документи видані за результатами навчання, під час якого загальна набрана кількість навчальних кредитів становить менше ніж 30 кредитів Європейської кредитної транспортно-накопичувальної системи (ЄКТС) (або їх еквіваленту кількість академічних годин); 8) документи не відповідають офіційно затвердженому стандарту оформлення документів про освіту, якщо такий стандарт прийнятий у державі, в якій функціонує освітня установа; 9) документи видані в результаті навчання за Програмою, яка не може бути співвіднесена з жодним ступенем вищої освіти, фаховою спеціалізацію, напрямом підготовки (спеціальності, кваліфікації) системи освіти України; 10) документи не визнаються в державі, якій належить освітня установа; 11) документи не містять повної інформації щодо змісту навчальної програми, що унеможливлює встановлення еквівалентності присвоєних за цими документами ступеню вищої освіти, фахової спеціалізації або професійної перепідготовки у системі освіти України; 12) встановлено, що документ про освіту одержаний на підставі неавтентичного документа про попередню освіту; 13) встановлено, що документ про освіту одержаний на підставі документа про попередню освіту, який не надавав його власнику відповідних академічних прав (якщо інше не передбачено законодавством країни походження документа про освіту).

Як встановив суд апеляційної інстанції, ОСОБА_1 навчався у Федеральній державній бюджетній освітній установі вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М.Н. Бурденко» на комерційно-договірній основі з 01.09.2018 до 30.06.2019. Водночас ОСОБА_1 зарахований до цього навчального закладу 01.09.2018 до контингенту студентів 6 курсу за спеціальністю 31.05.01 «лікувальна справа» у порядку переведення із Кримського федерального університету імені В.І. Вернадського на підставі довідки про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

Отже, фактичною підставою для зарахування позивача до вищого навчального закладу, яким видано диплом спеціаліста була довідка про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, видана Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 504 документ про освіту (освітній документ) - документ, який містить дані власника документа про ступінь вищої освіти, фахову спеціалізацію або професійну перепідготовку випускника освітньої установи або засвідчують проходження періоду навчання.

Отже, документом про освіту є, зокрема і документ, який засвідчує проходження періоду навчання, у даній справі це довідка про період навчання.

При цьому, апеляційний суд слушно звернув увагу на те, що атестат про середню освіту є лише документом, який підтверджує факт отримання повної загальної середньої освіти, дає право на вступ до вищих навчальних закладів і не може бути підставою для зарахування особи на 6 курс вищого навчального закладу. У цьому випадку підставою для зарахування позивача до контингенту студентів 6 курсу «Воронезького державного медичного університету імені М.Н. Бурденко» слугувала саме довідка про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, видана Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про помилковість висновку суду першої інстанції стосовно того, що попереднім документом про освіту на підставі якого позивача було зараховано до Воронезького державного медичного університету імені М.Н. Бурденко» є атестат про середню освіту.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 46 Закону України від 01.07.2014 №1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон №1556-VII) підставами для відрахування здобувача вищої освіти є переведення до іншого навчального закладу.

Особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за освітньою програмою, отримує академічну довідку, що містить інформацію про результати навчання, назви дисциплін, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС. Зразок академічної довідки встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина перша статті 46 Закону № 1556-VII).

Тобто, у випадку відрахування особи з вищого навчального закладу у зв`язку із її переведенням, такій особі видається академічна довідка, яка повинна містити інформацію про результати навчання за період навчання до відрахування, і така довідка є підставою для зарахування до іншого навчального закладу.

У цій справі суди встановили, що позивач до 2018 року навчався у Кримському федеральному університеті імені В.І. Вернадського та був відрахований у зв`язку переведенням до іншого навчального закладу. 01.09.2018 позивач зарахований до контингенту студентів 6 курсу Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко на підставі довідки про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського, яка, з огляду на зміст інформації, яку вона містить, фактично є академічною довідкою.

В якості підстави для відмови позивачу у визнанні диплома спеціаліста № НОМЕР_1 від 05.07.2019, виданого ОСОБА_1 Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко МОН України вказало підпункт 13 пункту 2 розділу VI Порядку № 504 та частини другу та третю статті 9 Закону №1207-VII.

Отже, у даному випадку відповідач, при вчинені дій стосовно відмови позивачу у визнанні диплома спеціаліста, виданого Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко (Російська Федерація), посилався на обставини того, що зазначений документ про освіту було одержано на підставі документа про освіту, який відповідно до норм діючого на даний час законодавства не надавав його власнику відповідних академічних прав, а саме довідки про періоди навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського.

Відповідно до положень статті 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Відповідно до статті 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до приписів статті 5 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання академічна довідка, що видається вищими навчальними закладами України I і II рівнів акредитації та документ про освіту, який відображає обсяг і зміст отриманої освіти, що видається в Російській Федерації особам, які вступили на навчання по професійно-навчальним програмам середньої професійної освіти, але не завершили з різних причин повний курс навчання, дають право продовжувати навчання у вищих навчальних закладах України I і II рівнів акредитації і середніх спеціальних навчальних закладах Російської Федерації.

Академічна довідка, що видається вищими навчальними закладами України III і IV рівнів акредитації та диплом про неповну вищу освіту, що видається в Російській Федерації, та документ про освіту, який відображає обсяг і зміст отриманої освіти, що видається в Російській Федерації особам, які вступили на навчання з професійно освітніх програм вищої освіти, але не завершили з різних причин повний курс навчання, дають право продовжувати освіту у вищих навчальних закладах України III і IV рівнів акредитації і у вищих навчальних закладах Російської Федерації.

Як видно з матеріалів справи, під час проходження процедури визнання іноземного документа про освіту, виданого на ім`я ОСОБА_1 , було встановлено, що довідка №МА001240 від 10.09.2018 є документом про період навчання, який не дає власнику відповідних академічних прав, оскільки була видана Кримським федеральним університетом імені В.І. Вернадського, який діє на тимчасово окупованій території України та відсутній в реєстрі суб`єктів освітньої діяльності України і не є визнаним в системі освіти України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про визнання документа про освіту позивача, а саме диплому спеціаліста № НОМЕР_1 від 05.07.2019, виданого «Воронезьким державним медичним університетом імені М. Н. Бурденко».

Доводи касаційної скарги про те, що заклад освіти, який здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України, не є органом, а тому не підпадає під дію статті 9 Закону № 1207-VІІ, є нікчемними з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 1207-VІІ тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Кримський федеральний університет імені В.І. Вернадського, який діє на тимчасово окупованій території України, відсутній в реєстрі суб`єктів освітньої діяльності України і не є визнаним в системі освіти України, позаяк діє незаконно, тому довідка про період навчання, видана нелегітимною установою та не надає її власнику відповідних академічних прав.

Отже, доводи касаційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді: С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець