Справа № 320/809/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м.Київ № 320/809/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- зобов`язати відповідача включити в страховий стаж для обчислення пенсії період навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті згідно даних трудової книжки з 01.09.1979 по 31.07.1984 виключаючи період з 28.01.1980 по 21.08.1980 (період академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачену суму пенсійних виплат з урахуванням уже виплачених сум пенсії за період з 01.08.2021 у зв`язку зі збільшенням страхового стажу і виплачувати її у подальшому.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не зарахував до страхового стажу позивачки період її навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті згідно даних трудової книжки з 01.09.1979 по 31.07.1984 виключаючи період з 28.01.1980 по 21.08.1980 (період академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною), що значно впливає на розмір пенсійних виплат.

Суд своєю ухвалою від 18.03.2022 відкрив спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що позивачкою не надано документів на підтвердження періоду свого навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті згідно даних трудової книжки з 01.09.1979 по 31.07.1984, за виключенням періоду академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною. Тому, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачка, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, надала відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що записи її трудова книжка містить запис про навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті у період з 01.09.1979 по 31.07.1984. Також на підтвердження цього, нею було надано відповідачеві відповідну підтверджуючу довідку №19-15/385 від 12.10.2021.

За клопотанням відповідача, суд своєю ухвалою від 22.07.2022 залучив до участі у справі у якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що довідку № 19-15/385 не було враховано при здійсненні перерахунку пенсії позивачки з причини того, що відповідна довідка була видана на тимчасово окупованій території, а отже вони не мають юридичної сили на території України. Тому, у відповідача відсутні законні підстави для її врахування при здійсненні обчислення стажу позивачки та подальшого перерахунку розміру її пенсійного забезпечення.

На погоджуючись з позицією відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, надала відповідь на відзив, у якому просила суд взяти до уваги так звані «намібійські винятки» по відношенню до тих архівних даних, яких немає в Пенсійному фонді в електронній базі, а сам архів знаходиться зараз на окупованій території.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим Енергодарським МВ УМВС України в Запорізькій області 09.08.1996.

Позивачка є пенсіонером за віком з серпні 2021 року та перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду у Київській області.

Згідно з записами трудової книжки, що стосуються спірного періоду, позивачка:

- 01.09.1979 - зарахована студенткою другого курсу Донецького політехнічного інституту за переводом з Новочеркаського політехнічного інституту (наказ №01-544 від 04.09.1979);

- 31.07.1984 - відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №05-979 від 09.06.1984).

Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_3 , виданим 09.06.1984, позивачка у 1978 році вступила до Новочеркаського політехнічного інституту і в 1984 році закінчила повний курс Донецький політехнічний інститут за спеціальністю "Автоматизовані системи управління".

Також, це підтверджується довідкою Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" №104 від 12.10.2021.

Також, з відповіді Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" №Ч-031/01-ВЕ від 09.09.2021 вбачається, що постановою Кабінету міністрів України №646-93-п від 13.08.1993 "Про вдосконалення мережі вищих навчальних закладів" на базі Донецького політехнічного інституту було створено Донецький державний технічний університет. У зв`язку з тимчасовою окупацією території міста Донецька, захопленням невідомими особами будівель та приміщень ДВНЗ "ДонНТУ" у адміністрації університету відсутній будь-який доступ до архівів документів, що залишилися на території міста Донецька.

Відповідно до архівної довідки Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" №19-15/385 від 05.10.2021 у документальних матеріалах архівного фонду Донецького національного технічного університету значиться, що ОСОБА_2 з 01.09.1979 була зарахована студенткою другого курсу денної форми навчання Донецького політехнічного інституту факультету «Автоматизовані системи керування», спеціальності «Автоматизовані системи керування» (наказ №01-544 від 04.09.1979) у зв`язку з переводом з Новочеркаського політехнічного інституту. З 28.01.1980 по 20.08.1980 знаходилась в академічній відпустці по догляду за новонародженою дитиною (наказ №01-53 від 30.01.1980). З 21.08.1980 повернулась з академічної відпустки на денне навчання за тією ж спеціальністю (наказ №05-1267 від 29.08.1980). З 15.10.1980 у зв`язку з одруженням змінила прізвище на Чорна (наказ №05-1526 від 15.10.1980). З 31.07.1984 відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №05-979 від 09.06.1984).

Згідно з архівною довідкою №240283 від 18.10.2021 федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти "Южно-Российский государственный политехнический университет (НПО) имени М.И.Платова" позивачка (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) була зарахована на 1 курс електромеханічного факультету денної форми навчання Новочеркаського ордена Трудового Красного Знамени політехнічного інституту ім.С.Орджонікідзе за спеціальністю "Электронные вычислительные машины" з 01.09.1978 (наказ №247-лс від 24.08.1978). Відрахована з інституту у зв`язку з переводом до Донецького політехнічного інституту (наказ №366-лс від 15.08.1979).

Зазначене підтверджується також випискою із залікової відомості до диплому №38 від 29.06.1984.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області своїм листом від 01.09.2021 повідомило позивачку про те, що з серпня 2021 згідно заяви позивачки призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно наданих документів стаж роботи позивачки зараховано по 31.12.2020 та складає 26 років 4 місця 28 днів. Період навчання (з 01.09.1978 по 09.06.1984) не зараховано до загального стажу, оскільки перетинається із періодом догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (з 01.11.1979 по 31.10.1982). Враховуючи вищевикладене для зарахування періоду навчання позивачці рекомендовано надати підтверджуючу довідку із зазначенням періоду навчання на денній формі та період знаходження в академічній відпустці по догляду за дитиною.

У листопаді 2021 року позивачка звернулася до органу пенсійного фонду з заявою про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням до страхового стажу періоду її навчання у Донецькому політехнічному інституті згідно даних трудової книжки з 01.09.1979 по 31.07.1984, за виключенням періоду академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною). До своєї заяви позивачка додаткового додала копію паспорту, витяг з реєстру страхувальників, диплом про навчання, архівні довідки, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтва про шлюб (розірвання), та трудову книжку.

На вказане звернення позивачка не отримала жодної відповіді.

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2001 (далі за текстом Закон № 1058).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Відповідно до частини 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Пунктом "д" частини 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 44 Закону № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за N 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.9 цього Порядку у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При вирішенні питання правомірності відмови позивачу у призначенні пенсії суд виходить із змісту документів, що розглядалися територіальним управлінням пенсійного фонду, оцінка правомірності оскаржуваного рішення здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості наведених в ньому підстав неврахування певних періодів роботи позивача у складі стажу.

Трудова книжка позивачки містить наступні записи, що стосуються спірних періодів:

- 01.09.1979 - зарахована студенткою другого курсу Донецького політехнічного інституту за переводом з Новочеркаського політехнічного інституту (наказ №01-544 від 04.09.1979);

- 31.07.1984 - відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №05-979 від 09.06.1984).

Згідно з дипломом серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 у 1978 році вступила до Новочеркаського політехнічного інституту та в 1984 році закінчила повний курс Донецький політехнічний інститут за спеціальністю "Автоматизовані системи управління". Рішенням державної екзаменаційної комісії від 09.06.1984 присвоєно кваліфікацію інженера-системотехніка.

Отже, відповідно до записів трудової книжки та диплому позивачка навчалася у вищому навчальному закладі з 1978 по 1984 рік.

Із врахуванням положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», що був чинним на час навчання позивача у закладі вищої освіти, період навчання (з дня зарахування особи до вищого навчального закладу до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка) підлягав врахуванню до стажу.

Також, під час навчання позивачки діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Також відповідно до пункту 2.16 чинної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

З аналізу вищевикладеного та з урахуванням норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, час навчання підлягає зарахуванню до трудового стажу.

При цьому, суд звертає увагу, що трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідач відмовив у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу позивачки через те, що він перетинається з періодом догляду нею за малолітньою дитиною та неможливістю врахування довідки від 05.10.2021 №19-15/385, оскільки дана установа знаходиться на тимчасово окупованій території та довідка була видана вже після окупації даного населеного пункту.

Проте, аналізуючи доводи відповідача, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Однак, позивачка здобувала освіту у період, коли населений пункт, на території якого розташований вищий навчальний заклад, перебував під контролем Української Радянської Соціалістичної Республіки, спадкоємицею та правонаступницею якої є Україна.

Крім того, у 1971 року Міжнародний Суд Організації Об`єднаних Націй (далі по тексту - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у справах Лоізіду проти Туреччини, Кіпр проти Туреччини та Мозер проти Республіки Молдови та Росії зазначає: Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Вищевказане означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №423/1324/17, від 28.08.2018 року у справі №175/4336/16-а та від 25.09.2018 року у справі №242/65/17.

З матеріалів справи суд дійшов висновку, що позивачка опинилася у ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Крім того, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивачка як громадянка України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.07.2019 року, від 31.03.2020 року, 28.04.2020 року (справи №№242/1484/17, 127/16245/17, 607/4973/16-а, відповідно).

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (Sporrong and Lonnroth v. Sweden, № 7151/75, №7152/75, пункту 73). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium), № 17849/91, пункт 33).

Згідно із пунктом 21 та пунктом 24 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Федоренко проти України (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (STRETCH v. THE UNITED KINGDOM № 44277/98). У межах, вироблених Європейським судом з прав людини, підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність (MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Підстав вважати надану довідку та наведені у ній відомості недостовірними, відповідачем не наведено.

Суд також зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Також, суд зазначає, що за частиною 4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством (до 1 січня 2004 р.).

Отже, до 1 січня 2004 р. на підставі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Академічна відпустка - це перерва в навчанні, право на яку студент отримує в разі зниження працездатності внаслідок порушень функцій організму, зумовлених гострими захворюваннями, що потребують тривалого відновлювального лікування; загостреннями хронічних захворювань або частими захворюваннями (понад один місяць за семестр); анатомічними дефектами, які не дають змоги провести відновлювальне лікування під час навчання.

Тобто підстав для зарахування до страхового стажу періоду, коли особа не навчалася і не працювала, немає.

Перебування в академічній відпустці (перерва в навчанні) та у відпустці після закінчення навчання у ВНЗ не зараховується до страхового стажу, оскільки це не передбачене законодавством.

Відтак, зарахуванню до страхового стажу позивачки підлягає період її навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1979 по 31.07.1984 за виключенням періоду академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною з 28.01.1980 по 21.08.1980.

Також, суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови № 25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській в області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке прийняло рішення про призначенні пенсії за віком з 01.08.2021.

При цьому, після прийняття рішення про призначення пенсії за віком, матеріали електронної пенсійної справи, які були отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області для опрацювання, були передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення, буде визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області включити до страхового стажу для обчислення пенсії період навчання позивачки на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1979 по 31.07.1984, виключаючи період з 28.01.1980 по 21.08.1980 (період академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною), та здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачену суму пенсійних виплат з урахуванням уже виплачених сум пенсії за період з 01.08.2021.

Стосовно вимоги позивачки у частині зобов`язання відповідача здійснювати пенсійних виплат у подальшому, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, у суду немає підстав вважати, що відповідач не буде нараховувати та виплачувати пенсію у майбутньому, а отже вимога позивача у цій частині задоволенню не підлягає, оскільки вона є передчасною.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до копій квитанцій позивачкою сплачено судовий збір у загальному розмірі 1984,80 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму, підлягають частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у розмірі 1488,60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду у Київській області щодо включення до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання та здійснення перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управлення Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, 10) включити до страхового стажу для обчислення пенсії період навчання ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1979 по 31.07.1984, виключаючи період академічної відпустки по догляду за новонародженою дитиною з 28.01.1980 по 21.08.1980.

Зобов`язати Головне управлення Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, 10) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії з 01.08.2021 у зв`язку зі збільшенням страхового стажу.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), сплачений нею судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдяст вісім) 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.