Справа № 420/19971/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/19971/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 28.02.2019 року по 29.09.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати повного розрахунку при звільненні з 28.02.2019 року по 29.09.2021 року.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не було виплачено індексацію грошового забезпечення, вказана сума була нарахована та виплачена позивачу лише після того, як Одеським окружним адміністративним судом прийнято відповідне рішення (справа № 420/9681/21). У зв`язку із чим, позивач вважає, що на його користь підлягає стягнення з відповідача середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, ухваленого в порядку письмового провадження у м. Одеса, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 31.07.2020 року по 29.09.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні з 31.07.2020 року по 29.09.2021 року з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Національної поліції в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд помилково задовольнив позовні вимоги, адже у день звільнення зі служби в поліції з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок. Апелянт наполягає, що якщо на користь позивача присуджено певні суми коштів (у даному випадку це індексація грошового забезпечення), то відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні не підлягає застосуванню. У такому разі зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється правовими нормами трудового законодавства.

Також, апелянтом надано до суду додаткові письмові пояснення по справі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає рішення Одеського окружного адміністративного суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2020 року наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.07.2020 року № 975 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу).

При звільненні позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року по справі № 420/9681/21 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час служби в поліції в період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року включно.

На виконання рішення суду ГУ НП в Одеській області здійснило нарахування позивачу індексацію грошового забезпечення під час служби в поліції в період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року у розмірі 3 324, 54 грн., що підтверджується випискою по картці/рахунку від 29.09.2021 року.

Вважаючи, що відповідна сума виплачена невчасно, позивач звернувся до суду з вимогою про зобов`язання відповідача виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати індексації з моменту звільнення до дати виплати.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач несвоєчасно здійснив повний розрахунок із позивачем при звільненні, тому позовні вимоги були задоволені.

При цьому, судом першої інстанції було зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні саме з 31.07.2020 року, а не 28.02.2019 року, оскільки згідно з витягом з наказу начальника ГУ НП в Одеській області №975 о/с від 24.07.2020 року, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 31.07.2020 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок № 260).

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів наголошує, що стаття 116 КЗпП України, оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивача було звільнено зі служби поліції 31 липня 2020 року (а.с. 11).

29 вересня 2021 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 30.11.2017 року (а.с. 12, 13).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки у день звільнення позивача відповідачем не було проведено повного розрахунку і такий розрахунок відбувся лише 29 вересня 2021 року, тому рішення суду про задоволення позову є обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області про грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, суд позбавлений можливості вирахувати середній заробіток за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні за період з 31.07.2020 року по 29.09.2021 року, тому обов`язок такого розрахунку покладається на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець