Справа № 440/7564/22
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 жовтня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/7564/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Лукаш А.В.,

представника відповідача Чередника Д.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону щодо несвоєчасного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 440/15512/21, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України, за період з 18 лютого 2022 року по 14 червня 2022 року;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року в справі № 440/15512/21 (яке набрало законної сили 31 березня 2022 року), за період з 18 лютого по 14 червня 2022 року в сумі 47 412,09 грн (571,23 грн х 83 дні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

05.10.2022 до суду надійшла заява Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про залишення позову без розгляду, мотивована тим, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України, і клопотання про поновлення строку звернення до суду не подано. В обґрунтування заяви відповідачем наведено посилання на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 240/532/20.

17.10.2022 позивачем подано до суду заперечення на заяву відповідача про залишення позову без розгляду, в яких наголошено, що спір про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 233 КЗпП України, згідно з якою працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, і такий підхід застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі 552/3404/17.

У підготовчому засіданні представник відповідача підтримав заяву про залишення позову без розгляду, просив її задовольнити. Позивач у підготовче засідання не прибув, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Вирішуючи заяву відповідача про залишення позову без розгляду, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

За змістом частини третьої статті 123 КАС України у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд враховує, що предметом спору у цій справі є нарахування середнього заробітку за несвоєчасне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 440/15512/21, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України, за період з 18 лютого 2022 року по 14 червня 2022 року.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначає, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частиною другою цієї статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Суд бере до уваги, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас указані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість частиною другою статті 233 КЗпП України установлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються стягнення належної йому заробітної плати, які, відповідно до статті 233 КЗпП України, не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 26.05.2022 у справі № 420/10861/21.

Враховуючи викладене, підстави для застосування до спірних правовідносин місячного строку звернення до суду, установленого частиною 5 статті 122 КАС України, відсутні.

Суд також відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20, оскільки у вказаній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиплатою позивачу у день звільнення грошової компенсації вартості речового майна, відповідальність за яку передбачена статтею 117 КЗпП України, а в цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідальність за яку встановлена статтею 236 КЗпП України, тобто спірні правовідносини у вказаній справі та у цій справі мають різне нормативно-правове регулювання.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, тому заява відповідача про залишення позову без розгляду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18 жовтня 2022 року .

Головуючий суддя М.В. Довгопол