Справа № 380/8826/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8826/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якій просить:

- визнати протиправним рішення відповідача № 13 від 31.05.2022 щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 1979 року по 2000 рік позивачці;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2022 про призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 15.12.1979 по 27.10.1981, з 25.02.1982 по 21.02.2000 до страхового стажу роботи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що їй відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду з 1979 до 2000 року, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Вважає, що працівник не може відповідача за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Зазначила також, що надати уточнюючі довідки не вбачається можливим, оскільки архіви підприємств знаходяться на окупованій території у м. Ясинувата. Вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним, відтак звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 28.06.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); залучено до участі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 49368 від 26.07.2022), в якому проти позову заперечив. Зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто за принципом екстериторіальності заяву позивачки від 24.05.2022 та прийнято рішення № 13 від 31.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком. Вказав, що необхідний стаж для призначення позивачці пенсії за віком становить 29 років. Разом з тим, відповідача-1 вважає, що період роботи позивачки в колгоспі з 1979 по 2000 роки не підлягає зарахуванню ОСОБА_1 , оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Таким чином, відповідачем-1 враховано стаж позивачки у розмірі 18 років 07 місяців 14 днів, що недостатньо для призначення пенсії, відтак вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що скасуванню не підлягає. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Також відповідач просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження за участю представника відповідача. Оскільки вказане клопотання не відповідає загальним вимогам до форми та змісту будь-якої письмової заяви чи клопотання, встановленим статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), таке судом не розглядається.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 28.06.2022 та копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу-2 засобами електронного зв`язку 20.09.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа. Правом подати письмовий відзив на позовну заяву відповідач станом день розгляду справи не скористався, відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішив справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області із заявою від 24.05.2022 про призначення їй пенсії за віком. До вказаної заяви додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, документ про освіту, заяву про спосіб виплати пенсії, пам`ятку пенсіонера, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудову книжку № НОМЕР_1 (а.с. 23).

Зі змісту трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 11.01.1980 ОСОБА_1 (а.с. 8-10) слідує, що позивачка:

- з 15.12.1979 прийнята у члени колгоспу ім. Леніна на посаду інспектора кадрів (запис № 1);

- з 27.10.1981 звільнена за власним бажанням (запис № 2)

- з 25.02.1982 прийнята у члени колгоспу "Рассвет" Ясинуватського району Донецької області (запис № 3);

- з 21.02.2000 у зв`язку з реорганізацією виведена із членів з колгоспу (запис № 4).

Листом від 03.06.2022 № 0800-0207-8/22917 Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області надіслано позивачці рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 13 від 31.05.2022 (а.с. 11).

У вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 29 років. Страховий стаж заявниці 18 років 07 місяців 14 днів. Відповідачем не враховано спірний період роботи позивачки у зв`язку з тим, що відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі.

Позивачка вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, відтак звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV з наступними змінами та доповненнями, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років (ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV).

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідачем-1 зараховано страховий стаж позивача у розмірі 18 років 07 місяців 14 днів.

Разом з цим, не зараховано періодів з 15.12.1979 по 27.10.1981, з 25.02.1982 по 21.02.2000 оскільки позивачкою не надана довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі.

Відповідачем-1 не оспорюється, що на підтвердження вказаного періоду роботи позивачкою подано копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.01.1980, де зроблено записи № 1-4.

Правовідносини подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пп. 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком, разом з іншими, додаються документи: про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників, згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

При цьому, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх обік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа (п. 13 Основних положень).

Як вже встановлено судом, на підтвердження трудового стажу позивачкою до заяви від 24.05.2022 та до матеріалів справи надано, зокрема трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.01.1980, згідно із записами якої позивачка з 15.12.1979 по 27.10.1981 працювала у колгоспі ім. Леніна на посаді інспектора кадрів, а з 25.02.1982 по 21.02.2000 працювала у колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області.

Із вказаної трудової книжки колгоспника також слідує, що ця книжка містить інформацію про трудову участь у громадському господарстві. Так, відповідно до вказаної книжки позивачкою виконувався встановлений мінімум трудоднів у період роботи, за винятком 1981 та 2020 років (неповні роки роботи) та 1983 і 1985 років (перебування у декретній відпустці) (а.с. 10).

Таким чином, суд вважає, що позивачкою до заяви про призначення пенсії надано відомості про кількість трудоднів (людиноднів) та трудову участь в колгоспному виробництві.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов висновку про те, що долучені позивачкою до заяви від 24.05.2022 документи підтверджують роботу саме позивачки у колгоспі ім. Леніна, колгоспі «Рассвет» Ясинуватського району Донецької області.

Відтак висновки відповідача-1 про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу для призначення пенсії є помилковими.

Ураховуючи наведене, виходячи з того, що позивачкою належні та допустимі докази на підтвердження наявного у неї страхового стажу, станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 60 років, мала страховий стаж не менше 29 років, суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на призначення пенсії за віком.

Щодо дня, з якого позивачці належить призначити пенсію, суд зазначає таке.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 83 Закону № 1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до відповідача-2 вперше із заявою про призначення пенсії 24.05.2022, а досягла пенсійного віку 20.05.2022.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на призначення їй пенсії з дати досягнення пенсійного віку, тобто з 20.05.2022.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень вказаної Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Також суд враховує, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів Закону № 1058 позивачка (у випадку призначення їй пенсії) перебуватиме на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

На підставі аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та задоволення позовних вимог позивачки шляхом визнання протиправним і скасування рішення відповідача-1 № 13 від 31.05.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача-2 призначити позивачці пенсію за віком з 20.05.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши при цьому до страхового стажу роботи позивачки періоди роботи з 15.12.1979 по 27.10.1981 та з 25.02.1982 по 21.02.2000 з урахуванням записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.01.1980.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, рішенням у справі визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначення пенсії відповідача-1, а зобов`язання щодо відновлення порушеного права позивачки покладено на відповідача-2, то суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 496,20 грн сплаченого судового збору на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код за ), Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (69057 м. Запоріжжя пр. Соборний 185Б; код за ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 13 від 31.05.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.05.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши при цьому до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 15.12.1979 по 27.10.1981 та з 25.02.1982 по 21.02.2000 з урахуванням записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.01.1980.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур