Справа № 460/18185/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/18185/21 пров. № А/857/7321/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Смизької селищної ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року (ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне суддею Поліщук О. В.) в адміністративній справі № 460/18185/21 за позовом ОСОБА_1 до Смизької селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( далі також позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просила:

- стягнути зі Смизької селищної ради (далі також відповідач ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про її поновлення на роботі з 15.07.2021 по 09.12.2021;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.07.2021 Восьмим апеляційним адміністративним судом, зокрема, визнано протиправним і скасовано рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » № 1871 від 10.03.2020 та поновлено позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області з 11.03.2021. Наголошувала на тому, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 14.07.2021, однак виконана була лише 10.12.2021, що суперечить вимогам чинного законодавства та принципу обов`язковості судового рішення. Стверджувала, що внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення на посаді у неї виникло право на отримання середнього заробітку за період з 15.07.2021 по 09.12.2021, тобто за 104 робочих днів. Також зазначила, що такі дії відповідача призвели до виникнення у неї постійних хвилювань, що негативно відобразилося на її психоемоційному стані та стані здоров`я, тому в силу приписів ст. 1173 ЦК України з відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі Смизької селищної ради на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №460/5891/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 15.07.2021 по 09.12.2021 в розмірі 58 667 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шістдесят сім) грн 44 коп. (сума вказана без урахування податків та зборів).

Стягнуто на користь позивача суму судового збору у розмірі 454 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Смизької селищної ради.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Смизька селищна рада, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин справи. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що поновлення на посаді заступника голови ради відноситься до виключної компетенції ради в особі її депутатів. Вважає, що Смизькою селищною радою було здійснено ряд заходів, спрямованих на належне виконання постанови суду, а її фактичне виконання залежало від волевиявлення членів депутатського корпусу. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини, не надав їм оцінки та не врахував їх під час ухвалення оспорюваного рішення, яке, на думку відповідача, порушує правові гарантії та виключну компетенцію місцевої ради як виборного колегіального органу, основні принципи служби в органах місцевого самоврядування.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, позивач подала до суду відзив, в якому зазначає про необґрунтованість скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 10.10.2017 ОСОБА_1 була прийнята на посаду заступника селищного голови Смизької селищної ради згідно розпорядження селищного голови від № 60 від 09.10.2017.

10.03.2020 на підставі рішення Смизької селищної ради восьмого скликання «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » № 1871 позивача звільнено з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернулась до суду з позовною заявою про скасування рішення Смизької селищної ради восьмого скликання «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » № 1871 від 10.03.2020 та визнання його протиправним; поновленням на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2020 по день ухвалення судом рішення у цій справі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі №460/5891/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

14.07.2021 Восьмим апеляційним адміністративним судом рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі № 460/5891/20 скасовано.

Позовні вимоги по справі задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним і скасовано рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » № 1871 від 10.03.2020.

Поновлено на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області з 11.03.2021.

Стягнуто зі Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 11.03.2020 по 14.07.2021.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі № 460/5891/20 відповідачем вчинялися такі дії.

Рішенням Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області № 2079 від 08.04.2020 «Про внесення змін до рішення № 1882 від 10.03.2019 про структуру, штатний розпис апарату Смизької селищної ради» скорочено посаду заступника селищного голови.

Розпорядженням селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області № 186 від 10.08.2021 «Про скликання позачергової шістнадцятої сесії Смизької селищної ради восьмого скликання» у порядок денний включено питання про поновлення на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 .

На виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду підготовлено проект рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області б/н від 12.08.2021 «Про внесення змін до структури штатного розпису виконавчого апарату Смизької селищної ради на 2021 рік» відповідно до якого внесено зміни до структури штатного розпису виконавчого апарату Смизької селищної ради на 2021 рік, введено посаду заступника селищного голови (1 штатна одиниця). Проект даного рішення винесено на розгляд позачергової шістнадцятої сесії Смизької селищної ради восьмого скликання 12.08.2021, за результатами розгляду якого рішення не прийнято .

На виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду підготовлено проект рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області б/н від 12.08.2021 «Про поновлення на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 », відповідно до якого вирішено поновити позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2021 та виплатити ій середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2020 по 14.07.2021. Проект цього рішення винесено на розгляд позачергової шістнадцятої сесії Смизької селищної ради восьмого скликання 12.08.2021, за результатами розгляду якого рішення не прийнято.

Розпорядженням селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області № 252 від 13.10.2021 «Про скликання чергової дев`ятнадцятої сесії Смизької селищної ради восьмого скликання» у порядок денний включено питання про поновлення на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 .

На виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду підготовлено проект рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області б/н від 29.10.2021 «Про внесення змін до структури, штатного розпису виконавчого апарату Смизької селищної ради на 2021 рік», відповідно до якого внесено зміни до структури штатного розпису виконавчого апарату Смизької селищної ради на 2021 рік, введено посаду заступника селищного голови (1 штатна одиниця). Проект цього рішення винесено на розгляд чергової дев`ятнадцятої сесії Смизької селищної ради восьмого скликання 29.10.2021, за результатами розгляду якого рішення не прийнято.

На виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду підготовлено проект рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області б/н від 29.10.2021 «Про поновлення на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 », відповідно до якого вирішено поновити позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2021 та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2020 по 14.07.2021. Проект даного рішення винесено на розгляд чергової дев`ятнадцятої сесії Смизької селищної ради восьмого скликання 29.10.2021, за результатами розгляду якого рішення не прийнято.

10.12.2021 на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду Смизькою селищною радою Дубенського району Рівненської області прийнято рішення №1204 «Про поновлення на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 », яким скасовано рішення Смизької селищної ради «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » № 1871 від 10.03.2020; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2021; враховано те, що позивачу здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2020 по 14.07.2021.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі № 460/5891/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконана відповідачем 10.12.2021 шляхом видання наказу № 1204, яким позивача поновлено на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2020. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача є право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) з 15.07.2021 (наступного дня після проголошення судового рішення у справі № 460/5891/20) по 09.12.2021 (до дня, що передує прийняттю наказу про поновлення на посаді). Місцевий суд також зазначив, що згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком та дійшов висновку, що оскільки позивача поновлено на посаді лише 10.12.2021, що свідчить про затримку виконання судового рішення, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15.07.2021 по 09.12.2021 на підставі ст. 236 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами пункту 3 частини першої статті 371 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як уже зазначалось, 14.07.2021 Восьмим апеляційним адміністративним судом рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі №460/5891/20 скасовано та, зокрема, поновлено позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області з 11.03.2021.

Отже, з дня ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі, у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поновлення позивача на роботі мало б бути здійснено негайно, тобто вже наступного робочого дня. Затримка роботодавцем виконання судового рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу працівника, тому в такому випадку роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки. Такі висновки суду відповідають вимогам ст. 236 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 236 КЗпП України є логічним та справедливим продовженням захисту порушених прав незаконно звільненої особи у разі затримки таким органом виконання рішення.

Правовий аналіз положень ст. 236 КЗпП України дає підстави для висновку, що часом, яким закінчується виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого на посаді, є час його фактичного виконання. Саме по час такого фактичного виконання підлягає нарахуванню та стягненню середній заробіток за час такої затримки.

Колегія суддів також враховує, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами, органами місцевого самоврядування добровільно.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція щодо наявності підстав для виплати компенсації за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 у справі № 280/360/19.

Тобто, невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15-ц.

Оскільки фактично позивача на вказаній посаді поновлено лише 10.12.2021, то у цьому випадку має місце затримка суб`єктом владних повноважень виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що зумовлює наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів статті 236 КЗпП України.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Наявність вини роботодавця щодо незаконного звільнення позивача вже встановлена рішенням суду про поновлення його на роботі.

Посилання апелянта на відсутність можливості поновлення позивача на посаді, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не є підставою для звільнення суб`єкта владних повноважень від обов`язку виплатити незаконно звільненому працівникові, передбаченого статтею 236 КЗпП України, середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Окрім того, апелянтом не спростовано жодними доводами правильність визначеного судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 58 667 грн 44 коп.

У підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок (п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Відповідно до абз. 5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), а тому визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не виконано рішення суду про поновлення на роботі у період з 15.07.2021 по 09.12.2021, то на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середньомісячний заробіток за цей час у розмірі 58 667 грн 44 коп. (без урахування податків та зборів).

Погоджується колегія суддів також з розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача судового збору.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням цих приписів колегія суддів апеляційної суду не досліджує і не перевіряє решту обставин справи та рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позаяк такі сторонами не оскаржуються.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, тобто оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Смизької селищної ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року в адміністративній справі № 460/18185/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин