Справа № 140/5411/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5411/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2021 №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ДПС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.11.2021 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 64 739,00 грн, від 23.11.2021 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 27 000,00 грн та від 23.11.2021 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 52 222,10 грн на підставі Актів перевірки від 04.11.2021 №001169 та №001181, складених ГУ ДПС у Волинській області. ОСОБА_1 не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями від 23.11.2021 №, №, №, у зв`язку з їх незаконністю та необґрунтованістю, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

08.09.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що Головне управління ДПС у Волинській області приймаючи оскаржувані рішення діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання представника податкового органу, викладеного у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях про розгляд справи за участі сторін, суд зазначає наступне.

За змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві на позову заяву клопотання про розгляд справи за участю сторін не підлягало судом вирішенню по суті.

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області, на підставі пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, направлень від 03.11.2021 №3361/03-20-07-05, № 3362/03-20-07-05, №3363/03-20-07-05 та на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 03.11.2021 №3168 «Про проведення фактичної перевірки» проведено фактичну перевірку ОСОБА_1 , а саме магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт (довідка) фактичної перевірки від 04.11.2021 №001181; а також на підставі пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, направлень від 03.11.2021 №3365/03-20-07-05, № 3364/03-20-07-05, №3366/03-20-07-05 та на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 03.11.2021 №3171 «Про проведення фактичної перевірки» проведено фактичну перевірку ОСОБА_1 , а саме магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складено акт (довідка) фактичної перевірки від 04.11.2021 №001169.

В акті перевірки від 04.11.2021 №001181 зроблено висновки про:

- факти непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) на загальну суму 343 грн. (продаж одної пляшки горілки особливої «Немирів», місткістю 0,7 л, міцністю 40%, за ціною 143 грн, одної пляшки горілки «GREENDAY», місткістю 0,5 л., міцністю 40% за ціною 95 грн, на суму 105 грн, у зв`язку з різницею суми готівкових коштів у розмірі 248 грн на місці проведення розрахунків, сумі коштів у розмірі 143 грн, зазначеної у денному звіті ...РРО), проведення платником податків розрахункових операцій з продажу підакцизного товару (реалізація чотирьох пляшок пива на суму 224 грн згідно з фіскальним чеком від 31.10.2021 №02210003) через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, неведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) на загальну суму 23475,30 грн, (до перевірки не надані прибуткові документи на товар, який знаходився в реалізації на господарській одиниці, на суму 19372 грн, відображений у додатку №3. до акту перевірки, та на суму 4103,30 грн), чим порушено вимоги пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», із змінами та доповненнями (далі - Закон №265).

Перевіркою також встановлено, факти зберігання алкогольних, напоїв та тютюнових, виробів на загальну суму 4103,30 грн без наявності марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено вимоги статті 11 Закону України .від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», з урахуванням змін та доповнень.

Також перевіркою встановлено факт проведення платником податків через реєстратор розрахункових операцій, фіскальний № роздрібної торгівлі алкогольним напоєм (коньяк «Шустов», ординарний (код згідно з УКТ ЗЕД ) місткістю 0,1 л, міцністю 40% за ціною 0,06 грн, згідно з фіскальним чеком від 10.09.2021 №01851070) за ціною нижчою за встановлену мінімальну роздрібну ціну на такі напої.

В акті перевірки від 04.11.2021 №001169 зроблено висновки про:

- факти проведення платником податків розрахункових операцій з продажу підакцизного товару (реалізація пачки сигарет «Бонд Стріт Блю Селект» на суму 64 грн згідно з фіскальним чеком від 30.08.2021 №6644, документ ІД-00008864) через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) без використання режиму попереднього програмування із зазначення десятизначного коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, неведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) па загальну суму 29819,50 грн (до перевірки не надані прибуткові документи на товар, який знаходився в реалізації на господарській одиниці, на суму 29819,50 грн, відображений у додатку №3 до акту перевірки), чим порушено вимоги пунктів 11, 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», із змінами та доповненнями (далі - Закон №265).

23.11.2021 ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення - рішення №, яким повідомлено позивача про те, що на підставі акта перевірки від 04.11.2021 реєстраційний №9434/03-20-07-05/ НОМЕР_1 встановлено порушення п. 11, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і п. 7 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 64 739,00 грн; №, яким повідомлено позивача про те, що на підставі акта перевірки від 04.11.2021 реєстраційний №9428/03-20-07-05/ встановлено порушення ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (зі змінами та доповненнями), постанови КМУ від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 27 000,00 грн; №, яким повідомлено позивача про те, що на підставі акта перевірки від 04.11.2021 реєстраційний №9428/03-20-07-05/ встановлено порушення п. 1, 2, 11, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 52 222,10 грн.

Позивач не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 23.11.2021 №, №, № оскаржив їх в адміністративному порядку до ДПС України.

ДПС України, розглянувши скарги ОСОБА_1 , своїми рішеннями №6910/6/99-00-06-03-02-06 від 08.07.2022, №6908/6/99-00-06-03-02-06 від 08.07.2022, №6904/6/99-00-06-03-02-06 від 08.07.2022 оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.11.2021 №, №, № залишила без змін, а скарги без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду для його скасування.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) та який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України закріплено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 цієї правової норми фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, посилається на відсутність у контролюючого органу підстав для проведення фактичної перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 (справа № 826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо. Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, оскільки це право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні дій та/або наказу про проведення перевірки.

При цьому, оцінка вказаних підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Відтак, суд у першу чергу здійснює оцінку правомірності призначення та проведення відповідачем перевірки за результатом якої прийнято спірне у справі податкове повідомлення-рішення.

Так, порядок проведення фактичних перевірок врегульований положеннями статті 80 ПК України.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Як вбачається з наказу № 5216, підставою для призначення фактичної перевірки позивача зазначено, зокрема, підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Таким чином, аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що право на проведення фактичної перевірки виникає у посадових осіб контролюючого органу за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Підстави для проведення перевірки чітко визначені пунктом 80.2 статті 80 ПК України.

Однак, змістовна конструкція пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання контролюючого органу на певні положення ПК України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення такої перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/21536/19 від 08 вересня 2020 року, у справі № 640/21528/19 від 08 квітня 2021 року.

Слід зазначити також те, що платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках, передбачених пунктом 81.1 статті 81 ПК України.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 та від 04 вересня 2020 року у справі № 821/1274/18.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Матеріали справи свідчать, що підставою проведення фактичної перевірки вказано підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а саме: наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Разом з тим, відповідачем не було надано належним чином оформлених доказів того, що контролюючий орган отримав інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу зі здійснення належного податкового контролю.

Як стверджує представник відповідача підставою для прийняття наказів від 03.11.2021 №3168, від 03.11.2021 №3171 слугувала інформація викладена в листі від Національної поліції України Департаменту стратегічних розслідувань управління стратегічних розслідувань у Волинській області від 01.11.2021 №5099/55/102/01-2021 (вх. №17430/5 від 01.11.2021) щодо проведення перевірки суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють зберігання та реалізацію лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, з метою виконання вимог доручення Кабінету Міністрів України від 21.11.2019 №2705/0/2-19 та заходів з протидії кримінальних правопорушенням у сфері обігу спирту, лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, з метою посилення заходів з протидії правопорушенням у сфері обігу спирту, лікеро-горілчаних та тютюнових виробів. На виконання вищевказаного листа Головним управлінням ДПС у Волинській області, на підставі листа від 03.11.2021 №363/03-20-07-05-07, з метою посилення заходів протидії правопорушенням у сфері обігу спирту, лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, а також з метою контролю за обігом готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, утому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), було надано дозвіл на проведення фактичних перевірок на господарських одиницях, згідно наданого до листа переліку, відповідно до пп. 80.2.2., п. 80.2 ст. 80 ПК України та пп. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Суд уважає, що вказаний лист не може бути обґрунтованою причиною правомірності наказу, оскільки, податковим органом не доведено, що саме цей лист та наявна в ньому інформація слугували підставою для прийняття наказів від 03.11.2021 №3168, від 03.11.2021 №3171, відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме у формі фактичної перевірки.

Зі змісту наказів від 03.11.2021 №3168, від 03.11.2021 №3171 судом установлено, що у таких відсутні будь-які покликання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а також не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності ОСОБА_2 вимогам чинного законодавства. Наведене свідчить про відсутність дійсних, фактичних підстав для їх прийняття та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю підприємця у формі фактичної перевірки.

Суд звертає увагу на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, згідно з якою, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №804/12558/14, де судом зазначено, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Нормами абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Суд не може залишити поза увагою і ту обставину, що у наказах від 03.11.2021 №3168, від 03.11.2021 №3171 не зазначено періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом вищевказаної норми. Посилання у наказах на статтю 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, суд вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю стосовно нього.

Аналогічну правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №826/14478/17.

Аналізуючи положення статей 75, 80 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.

Також суд вказує, що перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Як вбачається з актів перевірок, правопорушення, на які посилається податковий орган мали місце 30.08.2021, 10.09.2021, 31.10.2021.

Проте, фактичні перевірки призначені 03.11.2021 та проведені 04.11.2021.

Також, досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено, що під час проведення фактичних перевірок, які відбулися 04.11.2021, відповідачем не було встановлено жодного порушення податкового законодавства. Даний факт підтверджується матеріалами справи.

Отже, суд вважає, що перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Таким чином, контролюючим органом допущено порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу).

Враховуючи, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав належних доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказів від 03.11.2021 №3168, від 03.11.2021 №3171 слугувала інформація про порушення ОСОБА_2 вимог законодавства, податковий орган не конкретизує суть порушення, відтак суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення від 23.11.2021 №, №, № прийняті з порушенням податкового законодавства, а тому є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

При цьому, оскільки судом встановлено порушення порядку проведення податкової перевірки, суд не досліджує зміст виявлених порушень, оскільки такі виявлено з порушенням встановленої процедури, що свідчить про процесуальну неналежність доказів таких порушень.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області необхідно стягнути судовий збір в сумі 2481,00 грн, який сплачений згідно із квитанцією від 11.08.2022 №74.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 44106679) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 23.11.2021 №, №, №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський