Справа № 320/6237/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року № 320/6237/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я. В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17, прийняте Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №15709-13, прийняте Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.06.2018 № про нарахування штрафних санкцій, прийняте Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області;

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

20.08.2020 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Стверджує, що податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням вимог чинного законодавства, всі дії відповідача здійснені в межах чинного законодавства, у порядку та у спосіб, передбачений законодавством.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

В період 2015 2018 роки за ОСОБА_1 були зареєстровані наступні транспортні засоби:

- автомобіль марки BMW 730D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з об`ємом циліндрів двигуна 2993 куб.см., 2016 року випуску, дата першої реєстрації 27 липня 2016 р. (знятий з обліку 13.03.2018);

- автомобіль марки BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з об`ємом циліндрів двигуна 2993 смі, 2015 року випуску, дата первинної реєстрації 27.08.2015 року (знятий з обліку 22.02.2018 року).

15.06.2018 Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким , яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 20 % за затримку на 611, 173 календарних днів сплати/за несплату (неперерахування) фізичною особою грошового зобов`язання /авансових внесків єдиного податку в сумі 50000,00 грн штрафні у розмірі 20 % складає 10000,00 грн.

Згідно доданого розрахунку до ППР № від 15.06.2018, штрафні санкції застосовано за невчасну сплату сум транспортного податку за податковим повідомленням-рішенням №58579-17 від 29.06.2016 та № 15709-13 від 30.06.2017.

29.06.2016 Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було винесено податкове повідомлення-рішення №58579-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік у сумі 25000 грн.

30.06.2017 ГУ ДФС у Київській області було винесено податкове повідомлення-рішення №15709-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 25 000 грн.

На транспортний засіб - автомобіль марки BMW 730D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з об`ємом циліндрів двигуна 2993 куб.см., 2016 року випуску, дата першої реєстрації 27.07.2016, що підтверджується, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , 27.04.2018 було накладено публічне обтяження, а саме податкова застава, на підставі рішення ГУ ДФС у Київській області про опис майна в податкову заставу №131 від 27.02.2018.

Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги таке.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України, в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Із 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 р. №71-VIII, яким згідно до ст. 267 ПК України введено новий транспортний податок.

Відповідно до п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування. Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пункту 267.4 цієї статті, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Так, відповідно до підпункту 265.1.2 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015) транспортний податок є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Згідно п 8.1 ст. 8 ПК в Україні встановлюється загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким внесені зміни до низки нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у сфері оподаткування.

Вказаним Законом, зокрема, запроваджено транспортний податок як різновид податку на майно.

Згідно з вимогами пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону №71-VIII, місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до вимог пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. При цьому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17 суд зазначає таке.

З податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17 вбачається, що податковим періодом, за який нараховано транспортний податок з фізичних осіб, є 2015 рік.

Так, в даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01.01.2015. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону №71-VIII, а так само обов`язковість для місцевих рад впровадити транспортний податок, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Вказане вбачається також з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, в якому органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році. Проте, така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов`язку встановити транспортний податок.

Разом з тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити транспортний податок лише на 2016 рік, а не на 2015 рік. Таким чином транспортний податок міг справлятися не раніше 2016 року.

Виходячи з вищезазначеного, підстави для справляння транспортного податку у 2015 році відсутні. Законодавчою перешкодою для цього є приписи підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Зазначене підтверджується також і тією обставиною, що запроваджуючи змінений транспортний податок у 2016 році законодавець обмежив дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, передбачивши, що ця норма не поширюється на рішення місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2016 рік.

В такий спосіб Верховною Радою України змінено правове регулювання питання запровадження місцевих податків, і зокрема, транспортного податку. Відповідно, усі передбачені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України наслідки, в тому числі послідовність дій місцевих рад щодо прийняття та опублікування рішень про встановлення місцевих податків, не застосовуються.

Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі того, що Позивач є власником транспортного засобу марки ВМW Х5, колір чорний, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Проте, вказаний транспортний засіб, на який нараховано відповідний податок у розмірі 25000 грн, був вперше зареєстрований: 27.08.2015, підтвердженням є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Податковим законодавством передбачено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об`єкт.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд зазначає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17, оскільки запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов`язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року, у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення №58579-17 від 29.06.2016 про стягнення транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік на суму 25 000 грн прийняте Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області є необґрунтованим, а отже є протиправними та підлягає скасуванню.

Про протиправність податкового повідомлення-рішення №58579-17 від 29.06.2016 свідчить те, що податкове повідомлення-рішення №58579-17 від 29.06.2016 було відправлене Позивачу 08.07.2016 (згідно наданої ГУ ДФС у Київській області копії відправлення рекомендованого листа до даної ППР), при цьому відповідно до підпункту 267.6.2. пункту 267.2 статті 267 Податкового Кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 №15709-13 суд зазначає таке.

Відповідно до вимог п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2. п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Базою оподаткування відповідно до вимог п.п. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Згідно з вимогами п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Як убачається з п.п. 267.5.1. п. 267.5.1 ст. 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20.12.2016, який набрав чинності 1 січня 2017 р., внесені зміни до ПК України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.

Згідно з вимогами п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (у редакції Закону від 20.12.2016 №1791-VIII) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Враховуючи те, що Законом України №1791-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також те, що його ставка не змінювалась, з 1 січня 2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старіше п`яти років, середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII мінімальна заробітна плата з 01.01.2017 становила 3200 грн.

Отже, об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 р. є легкові автомобілі не пізніше 2013 року випуску, середньо ринкова вартість яких станом на 1 січня 2017 р. становить не менш 1200000 грн (3200 грн х 375 розмірів мінімальної заробітної плати).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі,року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до опублікованого на сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України https://www.me.gov.ua/ переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, вбачається, що BMWХ5, з об`ємом двигуна 3,0 , типом палива - дизель можуть бути оподатковані якщо рік випуску (включно) транспортного засобу складає до 2 років.

Так, транспортний засіб ОСОБА_1 , на який накладено транспортний податок у 2017 році, а саме автомобіль матки BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з об`ємом циліндрів двигуна 2993 смі, 2015 року випуску, тобто станом на 2017 рік даний транспортний засіб не підпадає під перелік легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, а отже винесення податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №15709-13 є необґрунтованим, а тому є протиправними та підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №15709-13 було відправлене Позивачу 13.09.2017, тобто з пропуском встановленого податковим законодавством строку, а саме ст. 267.6.2. Податкового Кодексу України, згідно якої податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року)».

Щодо податкового повідомлення-рішення 15.06.2018 № суд зазначає таке.

15.06.2018 контролюючим органом на підставі п. 20.1.4 ст. 20, ст. 76, ст. 102 Податкового кодексу України головним державним ревізором-інспектором адміністрування податків і зборів з фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Мельник Оленою Валеріївною проведена камеральна перевірка своєчасності та повноти сплати узгоджених податкових зобов`язань Позивачем.

За результатами цієї перевірки було складено Акт від 15.06.2018 №001284/10-36-56-02/ про результати перевірки своєчасності та повноти сплати узгоджених податкових зобов`язань з 12.10.2016 по 15.06.2018 по транспортному податку з фізичної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до висновків цього Акту, контролюючим органом встановлено, що платник податків порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, визначених п. 57.3 ст. 57 та п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України та на підставі пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 та ст.126 глави 11 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме за податковим повідомленням-рішенням від 29.06.2016 № 58579-17 (кількість днів затримки 611) та від 30.06.2017 №15709-13 (кількість днів затримки 173) на загальну суму 50000,00 грн.

На підставі цього акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 15.06.2018 №, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 20 % у сумі 10000 грн.

З урахуванням вищезазначених обставин та того, що податкові повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17 та від 30.06.2017 №15709-13, на підставі яких було застосовано штрафні санкції за їх несвоєчасну сплату, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а що податкове повідомлення-рішення від 15.06.2018 № є похідним від інших, тому воно також є протиправним та також підлягає скасуванню.

Наведене свідчить, що винесені Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області податкові повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17, від 30.06.2017 №15709-13 та від 15.06.2018 № є протиправними та підлягають скасуванню, а отже позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене узгоджується з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, за змістом якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішення від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому, судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №58579-17, прийняте Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №15709-13, прийняте Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.06.2018 № про нарахування штрафних санкцій, прийняте Ірпінським управлінням ГУ ДФС у Київській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Київській області (, вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ, 03151).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.