Справа № 520/5993/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

18.10.2022 р. справа №520/5993/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання дій протиправними та скасування рішення, -

встановив:

Позивач, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, ФОП, підприємець), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій ГУ Держпродслужби в Харківській області з приводу призначення позапланової перевірки ФОП " ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) наказом від 25.05.2022р. №641; 2) визнання протиправними дій ГУ Держпродслужби в Харківській області з приводу проведення позапланової перевірки ФОП " ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) відповідно до направлення від 26.05.2022р. №553; 3) визнання протиправним та скасування рішення ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 13.06.2022р. №8.0-20.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що прийняте суб`єктом владних повноважень управлінське волевиявлення про призначення заходу державного нагляду (контролю) у сфері державного регулювання цін є неправомірним, оскільки ціни на продаж пального бензину не підлягали державному регулюванню, перевірка була проведена не за адресою місцезнаходження підприємця, вимога про надання документів була вручена сторонній неуповноваженій особі, органом контролю перевищено строк проведення перевірки суб"єкта малого підприємництва.

Відповідач, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі за текстом відповідач, владний суб`єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління) із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що захід державного нагляду (контролю) був призначений з визначеної законом підстави, проведений із дотриманням процедури, вимога про надання документів була вручена уповноваженій особі ФОП - адвокату, ФОП документів до перевірки не надав і тим самим створив перешкоду у виконанні функцій органом публічної адміністрації, юридична міра відповідальності за скоєння цього діяння запроваджена п.4 ч.1 ст.20 Закону України від 21.06.2012р. №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» і полягає у застосовуванні адміністративно-господарської санкції у формі штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріали позову були отримані судом 03.08.2022р.

Позов було прийнято до розгляду 12.09.2022р. після усунення заявником перешкод у відкритті провадження в адміністративній справі.

Клопотань про ознайомлення з матеріалами справи заявник не подавав.

Клопотань про існування наміру на подачу відповіді на відзив заявник не подавав.

Клопотань про усунення перешкод у реалізації наміру на подачу відповіді на відзив заявник не подавав.

Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заяви ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів та процесуальних документів сторін.

Тому суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , пройшов процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правовий статус фізичної особи підприємця, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом 35061311 та адресою місцезнаходження АДРЕСА_1 .

05.01.2022р. між заявником та адвокатом Утюговим Борисом Олександровичем було укладено договір про надання професійної правничої допомоги адвоката №ПД0501/2022/1.

Підпунктом 1.1 цього договору предмет правової допомоги визначений у максимально неконкретизованому вигляді, а саме: надання правової допомоги щодо представництва із захисту прав та законних інтересів в установах, організаціях, підприємствах, органах влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та судах України всіх інстанцій.

При цьому, згідно з відомостями означеного договору робочим місцем адвоката є адреса Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, б.64А.

На вимогу суду представником були подані документи, з яких вбачається, що місцем провадження заявником господарської діяльності з роздрібного продажу пального є об`єкт нерухомого майна - Автомобільна заправна станція за адресою - АДРЕСА_2 .

08.05.2022р. Прем`єр-міністром України було видано доручення №11381/0/1-22 від 08.05.2022р. з приводу невідкладного проведення перевірок дотримання суб`єктами господарювання на роздрібному ринку пального вимог стосовно формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

25.05.2022р. Управлінням відносно заявника було видано наказ №641 від 25.05.2022р. з приводу призначення позапланового державного заходу нагляду (контролю) з питання дотримання законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (торговельних надбавок) у роздрібній торгівлі товарами, кторі мають істотну соціальну значущість.

На реалізацію приписів означеного розпорядчого документу 26.05.2022р. Управлінням було оформлено направлення на проведення перевірки №553 і складена письмова вимога від 26.05.2022р. №8.1-057/2/2859-22 про надання документів за період діяльності 24.02.2022р.-26.05.2022р.

Строк виконання згаданої вимоги був установлений до 12:00год. 06.06.2022р.

30.05.2022 року направлення на проведення перевірки №553 і письмова вимога від 26.05.2022р. №8.1-057/2/2859-22 були вручені працівниками Управління адвокату Утюгову Борису Олександровичу як уповноваженій (за твердженням відповідача) особі заявника.

У відзиві на позов відповідач не зазначив адресу вручення перелічених документів.

За твердженням представника заявника такою адресою є Україна, Харківська область, місто Харків, вул.Клочківська, б.98А.

Доказів виконання заявником вимоги Управління від 26.05.2022р. №8.1-057/2/2859-22 учасниками спору до матеріалів справи не подано.

13.06.2022р. в.о. начальника Управління у присутності представника заявника адвоката Утюгова Бориса Олександровича (автора позову та особи, котра фізично 30.05.2022р. отримала вимогу Управління від 26.05.2022р. №8.1-057/2/2859-22, але у тексті позову заперечує наявність повноваження на вчинення такої дії) було прийнято рішення №8.0-20 від 13.06.2022р., яким із посиланням на порушення заявником абз.3 ст.11 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» і положення п.4 ч.1 ст.20 Закону України від 21.06.2012р. №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» до заявника застосовано 34.000,00грн. штрафу.

Не погодившись із правомірністю управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу накладення штрафу за створення перешкод у проведення заходу державного нагляду (контролю), заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

За визначенням ст.1 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема, належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Звідси слідує, що місцем проведення заходу державного нагляду (контролю) є або місце провадження суб`єктом права власної господарської діяльності (тобто або адреса розташування виробничих потужностей, або адреса розміщення об`єкту торгівлі), або місце дислокації органу державної виконавчої влади України.

Тому довід заявника про те, що оскаржений захід державного нагляду (контролю) було проведено не за адресою місцезнаходження суб`єкта господарювання відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань на увагу не заслуговує, адже є юридично неспроможним.

За правилом абз.1 ч.10 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.

Відповідно до ч.11 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Частиною 1 ст.6 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що підставою для здійснення позапланових заходів є доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Отже, законодавцем чітко та безумовно визначено, що видання Прем`єр-міністром України письмового доручення з приводу проведення перевірки у зв`язку із настанням події, котра має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави є підставою для вчинення органом публічної адміністрації управлінського волевиявлення з питання призначення позапланового заходу державного нагляду (контролю) конкретного суб`єкта господарювання.

У спірних правовідносинах означеним суб`єктом права було видано письмове доручення з приводу проведення перевірок у сфері дотримання дисципліни цін.

Предмет та зміст цього доручення, а також явна та очевидна надістотна значимість для забезпечення життєдіяльності кожної окремої людини і суспільства у цілому господарських операцій з обігу пального (особливо під час дії правового режиму воєнного стану) створювала достатні юридичні та фактичні підстави для вчинення відповідачем відносно заявника управлінського волевиявлення з приводу призначення позапланового заходу державного нагляду (контролю) з питання ціни продажу пального у роздріб протягом проміжку часу провадження господарської діяльності 24.02.2022р.-26.05.2022р.

Тому усі доводи заявника про протилежне слід визнати юридично неспроможними.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Аналогічне за змістом правило сформульоване законодавцем у положеннях ч.5 ст.7 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Приписи ч.3 ст.6 та ч.5 ст.7 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» кореспондують закріпленому у ст.10 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» праву суб`єкта господарювання на перевірку наявності у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і праву на одержання копії посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу.

Звідси слідує, що під час проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) врученню суб`єкту господарювання підлягає виключно копія відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), а не сам розпорядчий документ про призначення заходу державного нагляду (контролю) або масив матеріалів, котрі слугували причиною для видання розпорядчого документу про призначення заходу державного нагляду (контролю).

Тому усі доводи заявника про протилежне слід визнати юридично неспроможними.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Частиною 3 ст.7 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Стосовно обставин вручення працівниками Управління вимоги про надання документів та направлення на перевірку суд відмічає, що закон не визначає конкретного місця такого вручення, а відтак суд доходить до переконання про те, що факт фізичного вручення перелічених документів не за місцем реєстрації громадянина згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не за місцем провадження господарської діяльності особи сам по собі об`єктивно не здатний спричинити порушення будь-якого суб`єктивного права підприємця чи погіршити його правове становище.

Натомість, ч.5 ст.7 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

За приписами ч.11 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Отже, обставина фізичного вручення копії посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) і є визначеною законом гарантією створення для суб"єкта господарювання умов обізнаності із намірами органу контролю.

Відносно обставин повноважень особи, котрій працівниками Управління було вручено вимогу про надання документів та направлення на перевірку суд відмічає, що 05.01.2022р. між заявником у якості ФОП та адвокатом Утюговим Борисом Олександровичем було укладено договір ПД0501/2022/1 про надання правової допомоги (правових послуг).

30.05.2022р. адвокат Утюгов Борис Олександрович надав працівниками Управління копію згаданого договору та вчинив власноручний письмовий запис про отримання копії вимог Управління №8.1-057/2/2859-23 від 26.05.2022р.

Згідно з п.п.1.1 зазначеного договору адвокат був уповноважений заявником на представництво власних інтересів перед усіма без виключення суб`єктами права.

Відповідно до п.п.2.1.7 зазначеного договору адвокат узгоджує тактику здійснення захисту прав та інтересів Клієнта із Клієнтом особисто.

Пунктом 6 ч.1 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що до видів адвокатської діяльності належить, зокрема, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб в державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Отже, договір про надання правової допомоги прямо визначений нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у якості документа, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги

За визначенням ч.2 ст.ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Суд зважає, що нормами Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не запроваджено правила, у силу якого представництво інтересів суб`єктів господарювання адвокатами має здійснюватись виключно на підставі ордеру.

Не містить таких домовленостей і текст укладеного між заявником і адвокатом Утюговим Б.В. договору від 05.01.2022р. №ПД0501/2022/1 про надання правової допомоги (правових послуг).

Відтак, посилання заявника на відсутність ордеру адвоката як на підтвердження обставини вручення 30.05.2022р. направлення на проведення державного заходу нагляду (контролю) та вимоги про надання документів уповноваженій особі ФОП слід визнати юридично неспроможними.

Суд критично ставиться до ймовірності виникнення ситуації, коли адвокат України, отримавши під власний підпис 30.05.2022р. документи, котрі мають юридичне значення для Клієнта за укладеним ще 05.01.2022р. договором про надання правової допомоги загального характеру перед усіма без виключення суб"єктами права, вдався до несповіщення клієнта (тобто у даному конкретному випадку - заявника про настання такої події).

Натомість, суд вважає, що оскільки адвокат Утюгов Б.В. у межах призначеного заходу державного нагляду (контролю) не відмовився від комунікації з працівниками Управління від імені клієнта - заявника, отримав і направлення на проведення перевірки, і вимогу про витребування документів, то заявника слід визнати належно сповіщеним і про призначення перевірки, і про обов`язок подати до Управління витребувані документи.

У будь-якому разі у межах даного конкретного спору суд виходить із того, що особа не повинна набувати жодних вигод із власної поведінки в межах провадження господарської діяльності, котра поза розумним сумнівом відрізняється від прийнятного підвищеного (порівняно із фізичною особою - громадянином) стандарту "сумлінності, виваженості, розсудливості, обачності, доброчесності", під час реалізації суспільно значимого товару - пального в умовах безперервно триваючої з 24.02.2022р. збройної агресії Російської Федерації проти України та безперервно триваючого правового режиму воєнного стану.

Тому суд відмічає, що адвокат - представник заявника, отримавши під власний підпис 30.05.2022р. вимогу Управління з приводу надання документів, з урахуванням змісту укладеного між заявником і адвокатом Утюговим Б.В. договору від 05.01.2022р. №ПД0501/2022/1 про надання правової допомоги (правових послуг) повинен був обов`язково сповістити про це клієнта і у подальшому дотримуватись одержаних від клієнта вказівок.

Відтак, суд у межах даного спору виходить із факту обізнаності заявника із вимогою Управління про витребування документів.

Відповідно до ст.10 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо: державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не внесла запис про здійснення заходу державного нагляду (контролю) до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу в суб`єкта господарювання); тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону; орган державного нагляду (контролю) здійснює повторний позаплановий захід державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю); органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику; у передбачених законом випадках посадові особи не надали копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).

Окрім того, відповідно до ст.10 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання має право вимагати припинення здійснення заходу державного нагляду (контролю) у разі: перевищення посадовою особою органу державного нагляду (контролю) визначеного цим Законом максимального строку здійснення такого заходу; використання посадовими особами органу державного нагляду (контролю) неуніфікованих форм актів; з`ясування посадовими особами під час здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) питань, інших ніж ті, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення такого заходу.

Як то указано у ст.1 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», створення перешкод органам державного нагляду (контролю) чи їх посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) - невиконання законних вимог посадових осіб органу державного нагляду (контролю) або недопущення посадових осіб цього органу до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом.

Таким чином, решта діянь суб`єкта права у ході здійснення заходу державного нагляду (контролю), які прямо спрямовані або опосередковано (за відсутності безпосередньої дії причинно-наслідкового фактору нездоланної або непереборної сили) сприяють створенню умов для невиконання законних вимог посадових осіб органу державного нагляду (контролю) слід кваліфікувати саме у якості створення перешкод органам державного нагляду (контролю) при здійсненні заходів державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст.11 Закону України від 05.04.2007р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний надавати документи.

Відтак, ненадання суб`єктом господарювання у ході здійснення органом публічної адміністрації позапланового заходу державного нагляду (контролю) витребуваних та чітко окреслених цим органом документів за правовою природою, змістом та суттю діяння є створенням перешкод органам державного нагляду (контролю) при здійсненні заходів державного нагляду (контролю).

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України від 21.06.2012р. №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України від 21.06.2012р. №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Пунктом 414 постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236 з урахуванням положень постанови КМУ від 14.05.2021р. №474 було передбачено запровадження на період дії карантину граничного рівня торговельної надбавки в розмірі не більше 7 гривень з урахуванням ПДВ, що нараховується до середньої вартості 1 літра дизельного палива та граничного рівня торговельної надбавки в розмірі не більше 5 гривень з урахуванням ПДВ, що нараховується до середньої вартості 1 літра бензинів моторних.

Постановою КМУ від 17.05.2022р. №594 було зупинено дію п.414 постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236 у редакції постанови КМУ від 29.04.2022р. №488.

Постанова КМУ від 17.05.2022р. №594 набрала чинності 20.05.2022р.

Доказів припинення дії згаданого у п.414 постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236 з урахуванням положень постанови КМУ від 14.05.2021р. №474 карантину учасники спору до суду не подали.

Отже, до 20.05.2022р. ціни на продаж пального підлягали державному регулюванню, а відтак, період діяльності суб`єкта господарювання з продажу пального до 20.05.2022р. цілком правомірно міг бути включений органом публічної адміністрації до предмету позапланового заходу державного нагляду (контролю) з питання дотримання дисципліни цін.

Частиною 1 ст.18 Закону України від 21.06.2012р. №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» передбачено, що уповноважені органи мають право: проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін; наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб (п.1 ч.1 ст.18); одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу (п.3 ч.1 ст.18).

Міра юридичної відповідальності за вчинення суб`єктом господарювання правопорушення у сфері контролю за дотриманням дисципліни цін у вигляді створення перешкод для виконання функцій органом публічної адміністрації запроваджена п.4 ч.1 ст.20 Закону України від 21.06.2012р. №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» і полягає у застосовуванні адміністративно-господарської санкції у формі штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано достатній обсяг доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже поведінка поліцейського, котрий цілком усвідомлює значення власних діянь, має бути зразковою в усіх випадках незалежно від дії будь-яких третіх факторів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту наведеної норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів приватної особи/заявника.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував з достатньою повнотою, дав вірну оцінку істотним юридично значимим факторам, правильно кваліфікував суть діяння приватної особи, помилки у тлумаченні належної норми закону не припустився, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення цілком узгоджується як і з нормативним регламентуванням, так і із змістом та характером спірних відносин, а також вчинком приватної особи.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Тому стосовно доводу заявника про перевищення строку проведення заходу державного нагляду (контролю) суд зазначає, що у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. у справі №820/3914/17: 1) саме по собі порушення процедури прийняття акту адміністративного органу може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення; 2) певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі); 3) саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом; 4) виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття; 5) дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним; 6) стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність; 7) у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості; 8) ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; 9) межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття; 10) така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №804/639/18.

У спірних правовідносинах обставина тривалості проведення призначеного заходу державного нагляду (контролю) взагалі не має жодного юридичного значення для правильного розв`язання спору по суті, позаяк заявник притягнутий до відповідальності не за вчинення протиправного діяння під час організації власної господарської діяльності у минулому, а за факт вчинення поточного діяння у вигляді створення перешкоди для виконання функцій контролю ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. Посилання заявника на решту аргументів об`єктивно не має значення для результату вирішення спору, позаяк ці доводи стосуються або обставин достеменно установлених у ході розгляду справи, або обставин, котрі виходять поза межі предмету доказування у спорі.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко