Справа № 640/13678/20
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року м. Київ № 640/13678/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мамедової Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" (далі - позивач) до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000250/1 від 01.06.2020 року ;

- скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000250/1 від 01.06.2020 року, (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що митний орган приймаючи оскаржуване рішення діяв протиправно та всупереч вимогам чинного законодавства.

Представник позивача зауважує, що на виконання вимог митного органу, позивачем було надано усі необхідні передбачені законодавством документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей.

На переконання представника позивача, уповноваженими особами митного органу не було підтверджено належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Водночас, суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

В той же час, за твердженнями представника позивача, сумніви митниці є обґрунтованими, в тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Натомість, як зазначає позивач, подані останнім документи є належними та допустимими, не містять розбіжностей та містять достатньо інформації для прийняття митної декларації митним органом.

Таким чином, не погоджуючись з прийнятим митним органом рішенням, яке порушує права позивача, останній звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача направив до суду відзив, у якому зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в документах, які надані позивачем до митного органу разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена та підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта відмовлено у подачі додаткових документів, які витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, передбачених вимогами приписів Митного кодексу України.

Представник митного органу зазначає, що на виконання положень та вимог чинного митного та податкового законодавства, за результатами опрацювання документів поданих разом з митною декларацією № UA100020/2020/027260 встановлено, що додані декларантом до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

При цьому, представник митного органу звернув увагу, що відповідно до постанови Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року № 816/2396/17, подання нової митної декларації з ціною, визначеною митним органом, свідчить про згоду декларанта з такою ціною, а відтак правовий спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, представник митного органу прийшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів було прийнято уповноваженим органом з дотриманням норм митного законодавства України, враховуючи сумніви митного органу відносно митної вартості товарів, які не спростовані позивачем.

Керуючись викладеним вище, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог адміністративного позову позивача та залишити прийняте щодо останнього митним органом рішення в силі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06 квітня 2019 року між позивачем та компанією Biochimica SpA (Італія) було укладено Контракт № 3 (далі-Контракт), згідно якого Biochimica SpA (продавець) зобов`язується продати, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" (покупець) купити продукцію, вироблену компанією Biochimica SpA, відповідно до рахунку-фактури.

Згідно умов Контракту, поставка товару здійснюється на умовах (EXW) зі складу Biochimica SpA в Zola Predosa (Болонья, Італія), відповідно до умов Інкотермс в редакції 2010. Умови здійснення оплати- передоплата.

Відповідно до проформи-інвойсу від 13 березня 2020 року № 27, загальна сума за Контрактом становить 10 954,24 Євро.

20 травня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" здійснило попередній платіж на рахунок отримувача компанії Biochimica SpA на суму 10 954,24 Євро.

В той же час, відповідно до рахунку-фактури від 28 травня 2020 року № 148, Biochimica SpA фактично поставило товару на загальну суму 9 720,64 Євро.

01 червня 2022 року, з метою митного оформлення зазначених товарів, позивач подав до Київської митниці митну декларацію UA100020/2020/027260.

З матеріалів справи вбачається, що не спростовано відповідачем, що разом з декларацію UA100020/2020/027260, ТОВ «Марафет Хоум» були подані наступні документи: рахунок-проформа від 13.03.2020, рахунок-фактура від 28.05.2020, автотранспортна накладна від 28.05.2020, сертифікат з перевезення товару від 28.05.2020, банківський платіжний документ від 20.05.2020, документ, що підтверджує вартість перевезення від 01.06.2020, доповнення до зовнішньоекономічного договору від 05.09.2019, зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 06.04.2019, договір про надання послуг митного брокера від 11.01.2016, інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосування Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів від 29.05.2020.

Однак, за результатами оброблення поданої митної декларації, митним органом направлено позивачу електронне повідомлення, у якому пропонується останньому надати додаткові документи.

В подальшому, рішенням про коригування митної вартості товарів від 01 червня 2020 року № UA100000/2020/000250/2, за результатами опрацювання документів поданих разом з митною декларацією від 01 червня 2020 року № UA100020/2020/027260 встановлено, що документи, подані декларантом для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари: а саме:

Відповідно до частини 1 статті 320 Митного кодексу України (далі - МКУ), форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 01.06.2020 №UA100020/2020/027260 згенеровано в тому числі наступні форми митного контролю 105-2 «По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1) Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 сг. 53 МКУ.»

Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди). Однією з форм митного контролю відповідно до частини першої статті 336 МКУ, є перевірка документів та відомостей, необхідних для митного контролю, які відповідно до статті 335 МКУ надаються під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України. Відповідно до ст.337 МКУ, перевірка документів та відомостей, які відповідно до ст.335 МКУ під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматно-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи передбачені цим МКУ.

Декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 сг.52 МКУ зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних.

У відповідності до ст.337 МКУ, при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено наступне.

1) відповідно до платіжного доручення №49 від 20.05.2020 сума передоплати складає 10954,24 EUR, але вартість заявленого до митного оформлення складає 9720,64 EUR;

2) на платіжних дорученнях №49 від 20.05.2020 відсутні відмітки уповноваженого банку; 3) з автотранспортної накладної вбачається, що перевізником товару являється підприємство SC BARVA-AUTO, але довідка про вартість транспортування видана ТОВ «ДАОРА». Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 2 статті 58 МКУ, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Для підтвердження заявленої митної вартості товарів необхідно надати документи відповідно до частини 2 статті 53 МКУ та додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 МКУ: 1) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Згідно п.б ст.53 МКУ, декларант за власним бажанням може надати інші додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У відповідності до ст. 254 МКУ, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів подаються митному органу українською мовою.

Відповідно до п.2 ст.255 МКУ, строк митного оформлення може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей у разі подання додаткових документів відповідно до частини третьої ст.53 МКУ в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні. Строк надання додаткових документів 10 днів, відповідно до п.З ст.53 МКУ.

Митницею не обмежується право декларанта щодо можливості підтвердження заявленого рівня митної вартості протягом визначеного п.З ст.53 МКУ терміну.

З метою дотримання права декларанта щодо можливості підтвердження заявленого рівня митної вартості протягом визначеного п.З ст.53 МКУ терміну, висловлено прохання письмово повідомити митницю про бажання або відмову надавати у вищезазначений 10-денний строк будь - які інші додаткові документи.

01.06.2020 митним органом розглянуті додаткові документи, зокрема прайс-лист виробника товару та повідомляємо наступне прайс-лист б/н містить має обмежений строк дії, а саме 2019 рік, таким чином не надає інформацію щодо дійсності ціни оцінюваних товарів, що є несумісним з положеннями статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ СОТ 1994). Декларантом 01.06.2020 надіслано повідомлення про відмову у подачі на вимогу митного органу інших документів відповідно до частини 2 та З статті 53 МКУ.

Таким чином, орган ДФС відповідно до пунктів 2, 3 частини б статті 54 МКУ по факту неподання документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ та невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ - відмовляє у оформленні товарів за визначеною основним методом та заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МКУ.

У митного органу відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом визначення митної вартості 2а) та 26). Враховуючи положення ст. 61 МКУ, при визначенні митної вартості товарів неможливо було застосувати методи 2а)та 26) згідно статей 59 і 60 Кодексу.

У зв`язку із неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості товарів, посадовою особою послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58 - 61 МКУ, їх митна вартість визначається згідно з положеннями ст.62 МКУ на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування ст.62 та ст.63 МКУ може бути зворотною.

Методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об`єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Відсутність у митниці та у декларанта необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів.

У зв`язку з неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості послідовно розглядалася можливість застосування резервного методу визначення митної вартості.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість товару, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товарів: №1 за ЕМД №UA408020/2020/008804 від 23.04.2020 на рівні 1,21 EUR/кг.

У відповідності до ст.52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: - на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої ст.55 МКУ (п.3.2 МКУ);- оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 МКУ, рішення про коригування митної вартості (п.3.4 МКУ).

На підставі викладеного, уповноваженими особами митного органу, вказаним вище рішенням було відкориговану суму митної вартості задекларованого позивачем товару для митного оформлення.

01.06.2020 року для здійснення митного контролю та митного оформлення позивачем товару відповідача подана нова електронна митна декларація типу ІМ-40 № UA100020/2020/027420 від 01.06.2020 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» звернулося з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частини другої, третьої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною п`ятою статті 53 Митного Кодексу України визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ці норми кореспондуються з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 у справі № 826/27058/15.

Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару слугували висновки відповідача про те, що документи, подані для визначення митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, зазначено, що надане до митного оформлення платіжне доручення від 20.05.2020 № 49 не містить відмітку уповноваженого банку.

Суд критично ставиться до зазначених доводів контролюючого органу та звертає увагу відповідача, що проведення платежу відбулось за допомогою Міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів (SWIFT), за межі території України та у валюті, відмінній від національної валюти України, на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, проставляються виключно у разі його подання не в електронному вигляді. У даному випадку, всі документи на підтвердження митної вартості, в тому числі платіжне доручення в іноземній валюті від 20.05.2020 № 49, подавались в електронній формі, а тому платіжне доручення не містить відповідних печаток та підписів, а також інших відміток банку.

Щодо доводів відповідача з приводу неналежного підтвердження позивачем транспортних витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів позивачем було надано відповідачу договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 № 291019, укладений між ТОВ "Марафет Хоум" (замовник) та ТОВ "Даора" (виконавець), відповідно до якого виконавець зобов`язується за замовленням замовника (позивача) здійснити транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажу замовника в міжміському і міжнародному сполучення, а також доставку довіреного йому експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця (пункт 1.1 договору). Виконавець має право залучати для виконання своїх зобов`язань за цим договором третіх осіб (перевізників) залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні (пункт 1.2 договору).

Оскільки відповідно до умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 № 291019 ТОВ "ДАОРА" наділено правом саме організовувати перевезення, отже залучення підрядника, на думку суду, не ставить під сумнів заявлену позивачем вартість транспортування товару.

Митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованих товарів і суд не встановив жодних суперечностей в наданих позивачем документах на підтвердження транспортних витрат.

Щодо розбіжностей зазначених сум у платіжному дорученні та поданій декларації, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, Продавцем було надано позивачу проформу-інвойс від 13 березня 2020 року № 27 на товар, загальна вартість якого складала 10 954,24 Євро.

В той же час, на виконання умов Контракту Товариством з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» 20 травня 2020 року здійснено попередній платіж на рахунок отримувача компанії Biochimica SpA на суму 10 954,24 Євро.

Водночас, у подальшому, відповідно до рахунку-фактури від 28 травня 2020 року № 148, Biochimica SpA фактично поставило Покупцю товар на загальну суму 9 720,64 Євро.

Таким чином, суд зазначає про правомірність зазначеної позивачем у митній декларації суми у розмірі 9 720,64 Євро.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності або явні ознаки підробки.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. У свою чергу, судом встановлено, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Приймаючи до уваги, що неподання позивачем витребуваних відповідачем додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, а наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 810/1479/16.

Таким чином, враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості, а документи не містять розбіжностей, суд дійшов висновку, що митним органом прийнято спірне рішення за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару.

Також, суд вважає помилковими доводи відповідача з посиланням на висновок Верховного Суду в постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 816/2396/17 щодо оцінки згоди декларанта на випуск товару у вільний обіг як доказ визнання правомірності рішення митниці про коригування митної вартості, оскільки вказаним рішенням справу направлено на новий розгляд та наявне нормативне регулювання даного питання не обмежує особу у праві на оскарження у суді рішень митного органу. Між тим, суд зазначає, що помилковість даного посилання митниці не спростовує інших висновків суду відносно спірного питання та не є підставою для скасування спірного рішення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача по прийняттю оскаржуваного рішення, суд зазначає, що чинним митними законодавством відповідача наділено повноваженнями приймати такі рішення, відповідно, приймаючи оскаржуване рішення посадова особа відповідача діяла в межах наданих їй повноважень, в свою чергу, прийняття рішення, протиправність якого встановлена судом, не свідчить про протиправність дій посадової особи в частині прийняття такого рішення, а тому, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на їх безпідставність.

Крім того, суд звертає увагу на допущену позивачем технічну описку, а саме, позивач в мотивувальній частині аргументує позовні вимоги в частині протиправності рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/000250/2 від 01 червня 2020 року та долучає до позову додатки, у тому числі вказане рішення, в той же час, позивач у прохальній частині позову помилково просить скачувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/000250/1 від 01 червня 2020 року.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов, викласти зміст резолютивної частини постанови, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді судом всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2 102 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 134-139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» (місцезнаходження: 02105, м. Київ, вул. Тампере, 5, офіс 301; ) до Київської митниці Держмитслужби (місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8А; ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/000250/2 від 01 червня 2020 року.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» сплачений ним судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова