Справа № 140/9097/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/9097/21 пров. № А/857/7167/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Луцьку суддею Плахтій Н. Б.) в адміністративній справі № 140/9097/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛК КОМПАНІ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЛК КОМПАНІ» (далі - ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ», позивач) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області (далі також - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) від 10 серпня 2021 року № .

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що висновки перевірки про нереальність операції між ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» та ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» є хибними. Зазначає, що ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» є постачальником товару - олії соєвої для ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ». Постачання цього товару відбувається систематично. При цьому на кожну операцію укладається окремий договір, що свідчить про постійну діяльність цієї компанії та постійну наявність працівників ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП». ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» закуповує товар у ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» з 2019 року. За цей період неодноразово формувався податковий кредит та від`ємне значення ПДВ, суми ПДВ заявлялися до відшкодування на рахунок ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» та були реально відшкодовані на рахунок у банку після проходження неодноразових камеральних перевірок.

Реальність господарської операції із ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» по договору № 05012021 від 05.01.2021 засвідчується первинними документами щодо постачання товару, який надалі був експортований.

Позивач зазначає, що здійснивши придбання товару у ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП», отримав право на віднесення суми ПДВ до податкового кредиту на підставі належним чином зареєстрованої податкової накладної.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 14 784,99 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування такого судового рішення. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що перевіркою позивача встановлено, що до податкової накладної № 8, виписаної ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» 13.01.2021 на загальну суму 2 714 000 грн, у т.ч. ПДВ 452 333,33 грн, із номенклатурою «соєва олія», яка була включена до складу податкового кредиту за квітень 2021 року, виписаний розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 11.02.2021 (зареєстрований 13.05.2021). В цьому розрахунку зазначається причина коригування «код 102», що свідчить про зміну кількості товару, із 92 т на 46,44 т, та відповідно зміни суми ПДВ із 452 333,33 грн на 228330,00 грн.

Згідно наданих до перевірки видаткових накладних № 8 від 14.01.2021, № 22 від 23.01.2021 відвантаження товару відбулося у кількості 46,44 т (дата виробництва жовтень, грудень 2020 року відповідно до сертифікатів якості, наданих ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП»). Відповідно ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» зобов`язаний був зменшити суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду.

У ході перевірки ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» надано ТТН на транспортування продукції від ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП», згідно яких «пунктом навантаження» зазначається адреса: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Середня, 26. Хоча згідно повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП», поданого 30.03.2021, переробний цех та офіс товариства знаходяться за адресою Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Підгірна, 70/В.

ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» не зазначено в повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, наявність складських приміщень, де зберігається сировина для виробництва олії соєвої та готова продукція, або такі складські приміщення відсутні у ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП».

Разом з тим, ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» зареєстровано податкові накладні з реалізації в адресу ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» товару з номенклатурою соєва олія із зазначенням коду УКТЗЕД . При цьому, ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» відвантажено олію соєву наливом з визначеним товарним кодом УКТ ЗЕД згідно митних декларацій №UA205050/2021/005300 від 15.01.2021 та № UA205050/2021/006454 від 23.01.2021. Тобто, вищезазначене унеможливлює ідентифікувати товар (олія соєва), придбаний від ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП» згідно податкових та видаткових накладних як такий, що реалізований на експорт.

Відтак, податкова накладна, що містить помилки у коді товару згідно з УКТ ЗЕД (у тому числі, якщо помилка наявна хоч в одній цифрі коду товару згідно з УКТ ЗЕД та незалежно від того, яку кількість цифр такого коду зазначено платником ПДВ у відповідному рядку податкової накладної: 4 чи 7), не дає змоги у повній мірі ідентифікувати здійснену операцію, а, отже, не може бути підставою для віднесення сум ПДВ, зазначених у ній, до складу податкового кредиту.

Також перевіркою дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» із ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» встановлено, що ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» перебуває на обліку в ГУ ДПС у Київській області, основний вид діяльності: 10,41 виробництво олії та тваринних жирів, кількість працюючих в межах 12 осіб. При цьому, ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» як виробник/продавець товару за даними реєстрів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів не значиться (зокрема, в Реєстрі операторів ринку та потужностей харчових продуктів Держпродспоживслужби не зареєстровано).

За даними аналізу податкової інформації (ІС «Податковий блок» її підсистеми, ЄРПН) по ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП» встановлено, що постачальниками товарів для ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП» є підприємства з ознаками ризиковості. Вказана обставина, на думку представника ГУ ДПС у Волинській області, свідчить про те, що діяльність ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» спрямована виключно на надання податкових вигод третім особам, в т.ч. ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ», шляхом формування податкового кредиту та витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за рахунок нереальних господарських операцій.

Також зазначило, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необгрунтованою.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків рішення суду першої інстанції; жодних доказів в обґрунтування порушенням судом першої інстанції при ухваленні цього рішення норм матеріального та процесуального права відповідачем при поданні апеляційної скарги не надано.

Також вказує на те, що в межах договору № 05012021 від 05.01.2021 відповідно до предмету договору мало відбутися постачання товару на суму 2 714 000,00 грн. Оплата за товар була здійснена на суму 2 714 000,00 грн 13.01.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 1121 від 13.01.2021. По факту першої події ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» розпочало реєстрацію податкової накладної № 8 від 13.01.2021 на суму 2 714 000,00 грн. Проте податкова накладна була заблокована. Із цієї причини відбулася поставка товару лише частково на суму 1 369 980 грн, в т.ч. ПДВ 228 330,00 грн, від решти товару ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» тимчасово відмовилося, оскільки неможливість формування податкового кредиту є істотною умовою, яка впливає на доцільність придбання товару. Кошти у розмірі 1344020,00 грн було повернуто ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» на рахунок ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» 11.02.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 79 від 11.02.2021 та актом звірки від 15.03.2021. 19.04.2021 прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної № 8 від 13.01.2021 на суму 2 714 000,00 грн в т.ч. ПДВ грн та відповідно здійснено реєстрацію податкової накладної, що засвідчується квитанцією від 19.04.2021.

13.05.2021 уже після розблокування податкової накладної було зареєстровано розрахунок коригування до цієї податкової накладної. При цьому, як того вимагає податкове законодавство, розрахунок коригування датований 11.02.2021. Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1 до податкової накладної від 13.01.2021 № 8, в якому відкоригувало об`єм поставленого товару з 92 тонн (зазначено зі знаком «-») на 46,44 т (реальний обсяг поставленого товару), та відповідно скоригувало стовпчик 13 на суму 1 141 650 грн та стовпчик 14 на суму 228 330 грн. Тому, вважає, що у декларації за квітень 2021 року дані вказано вірно. Так як коригування показника ПДВ відбулося у травні 2021 року, то вже у декларації за травень 2021 року від`ємне значення ПДВ відображено із врахуванням вище зазначеного коригування (рядок 14 Податкової декларації колонка Б вказано з «-» 224 003).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як встановлено судом, в період з 18.06.2021 по 30.06.2021 ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведеної перевірки позивача складено акт № 5443/07-03/42445219 від 07.07.2021 (а. с. 24 - 40), яким встановлено, зокрема, порушення п. 44.1 ст. 44, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок завищення рядка 10.1 Декларації на суму ПДВ 452333 грн та відповідно встановлено завищення показників рядків 19 та 21 Декларації за квітень 2021 року на цю ж суму, а також встановлено порушення пп. 1 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 № 21, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, у зв`язку із невірним відображенням у рядку 10.4 Декларації за квітень 2021 року обсягів придбання без ПДВ.

На підставі акта перевірки від 07.07.2021 № 5443/07-03/42445219 ГУ ДПС у Волинській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.08.2021 № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 452 333 (а. с.14 - 21).

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» звернулося із цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 10.08.2021 № прийняте відповідачем необґрунтовано, а тому його слід скасувати як протиправне.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно абзацу 1 пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за умови наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені нормами чинного законодавства.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону № 996-XIV встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 № 143, передбачено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення № 88 під первинними документами розуміють документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції. Крім того, підпис на документі може бути скріплений печаткою (п. 2.5 Положення №88).

Як видно з матеріалів справи, між TзOB «ДЛК КОМПАНІ» (покупцем) та ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» (продавцем) укладено договір № 05012021 від 05.01.2021, згідно з яким продавець продав, а покупець купив соєву олію нерафіновану, митний код товару 1507 за умовами FCA, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Ульянівка, вул. Середня, 26 у кількості 92 т на суму 2 714 000,00 грн (а.с.42-43).

На підставі рахунку на оплату від 12.01.2021 №8 (а.с.44) позивач провів оплату за товар на суму 2 714 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1121 від 13.01.2021 (а. с.79).

Відповідно до видаткової накладної від 14.01.2021 № 8 ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» відвантажено позивачу соєву олію в кількості 23,44 т на суму 691 480,00 грн, в т.ч. ПДВ 115246,67 грн (а. с. 45) та здійснено її транспортування з пункту навантаження: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Середня, 26 до пункту розвантаження: Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, 150, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р008 від 14.01.2021 (а. с. 46).

Крім того, відповідно до видаткової накладної від 23.01.2021 № 22 ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» відвантажено позивачу соєву олію в кількості 23 т на суму 678 500,00 грн, в т.ч. ПДВ 113 083,33 грн (а. с. 60) та здійснено її транспортування з пункту навантаження: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Середня, 26 до пункту розвантаження: Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, 150, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р022 від 23.01.2021 (а. с. 61).

До кожної партії поставленої олії соєвої ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» були видані сертифікати якості від 14.01.2021 та від 23.01.2021 (а. с. 49, 66), отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника було доручено логісту TзOB «ДЛК КОМПАНІ» Долінку С.М., що підтверджується відповідними довіреностями № 140121 від 14.01.2021 та № 230121 від 23.01.2021 (а. с. 47, 63).

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач надалі здійснив реалізацію олії соєвої на експорт, про що свідчать зовнішньо-економічний договір № 138 від 11.01.2021, укладений із компанією «Полі Макс» (Польща), та вантажно-митні декларації (а. с. 51 - 59, 69 - 70).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що подані позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом № 996-XIV до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП».

При цьому судом встановлено, що відповідно до предмету договору № 05012021 від 05.01.2021 мало відбутися постачання товару в кількості 92 т на суму 2 714 000,00 грн та позивачем 13.01.2021 проведено повну оплату за товар.

По факту проведення оплати за товар, тобто по факту першої події, ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» складено та подано на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну від 13.01.2021 № 8 на суму постачання соєвої олії в розмірі 2 714 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 452 333,334 грн, реєстрацію якої було зупинено (а. с. 73 - 74).

При цьому, з огляду на блокування реєстрації податкової накладної поставка товару відбулася лише частково на суму 1 369 980,00 грн, в т.ч ПДВ 228 330,00 грн, від решти товару ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» тимчасово відмовилося.

Як слідує з платіжного доручення № 79 від 11.02.2021 та акту звірки від 15.03.2021, кошти у розмірі 1 344 020,00 грн були повернуті ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» на рахунок ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» (а. с. 80 - 81).

19.04.2021 ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення № 2579147/41519918 про реєстрацію податкової накладної від 13.01.2021 № 8, складеної ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» на суму поставки 2 714 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 452 333,33 грн (а. с. 76 - 78).

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З наведеного видно, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Отже, наявність зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної є підставою для формування платником податку податкового кредиту.

Таким чином, оскільки податкова накладна була зареєстрована в ЄРПН 19.04.2021, тому позивачем правомірно віднесено суму ПДВ 452 333,33 грн до податкового кредиту в декларації за квітень 2021 року.

Доводи податкового органу про те, що позивач повинен був зменшити суму податкового кредиту в декларації за квітень 2021 року з огляду на поставку товару в меншому обсязі, суд до уваги не приймає, оскільки коригування обсягів постачання ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» здійснило в травні 2021 року шляхом подання відповідного розрахунку та вказане коригування знайшло своє відображення в показниках декларації з ПДВ за травень 2021 року (а. с. 75, 130 - 135).

Стосовно доводів контролюючого органу про те, що зазначення у податковій накладній при придбані товарно-матеріальних цінностей та митних деклараціях при їх реалізації на експорт коду УКТ ЗЕД та унеможливлює ідентифікувати товар (олія соєва), суд першої інстанції вірно зазначив, що коди УКТ ЗЕД та , як і ДСТУ 4534:2006 стосуються товару - олія соєва, а особливості та цілі застосування товару - олія соєва (для виготовлення жирів, майонезу, кормів для тварин тощо) не мають жодного значення для ідентифікації товару.

При цьому, наявність деяких помилок чи неточностей у оформленні первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорам.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача про те, що ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» не зазначено в повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться господарська діяльність, наявність складських приміщень за адресою відвантаження товару, зазначеної у видаткових накладних.

Доводячи нереальність господарських правовідносин позивача з ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП», контролюючий орган, серед іншого, вказує, що постачальниками товарів для ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» є підприємства з ознаками ризиковості, які фігурують в межах розслідування кримінального провадження № 0000068.

Щодо цього колегія суддів зазначає, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20 березня 2020 р. у справі № 813/5407/15, від 10 квітня 2020 р. у справі № 440/1082/19, від 30 червня 2020 р. у справі № 440/426/19, від 10 липня 2020 р. у справі № 815/146/13-а.

Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року № 816/809/17.

Факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій. Відтак, наявність кримінального провадження, що перебуває у правоохоронних органів, які здійснюють його розслідування, саме по собі не може мати юридично-правове значення.

Крім того, сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача та його контрагентів не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 809/1139/17.

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про те, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необгрунтованою, колегія суддів зазначає таке.

Позивач просив відшкодувати йому понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. Разом з тим суд першої інстанції, враховуючи незначну складність справи та беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що розмір понесених позивачем витрат у сумі 8000,00 грн є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того колегія суддів зазначає, що жодних заперечень щодо цього розміру відшкодування понесених позивачем судових витрат, які б могли взятися судом до уваги, податковим органом не зазначено в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року в адміністративній справі № 140/9097/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин