Справа № 380/8982/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8982/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач; ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Тадеуша Костюшка, 1 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 24.12.2021 №UA209000/2021/700246/2 про коригування митної вартості товару Меблі…, ввезення якого в Україну задекларовано фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 в митному режимі імпорт згідно митної декларації типу ІМ40ДЕ №UA209160/2021/016108 від 24.12.2021.

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 24.12.2021 №UA209000/2021/700249/2 про коригування митної вартості товару Меблі…, ввезення якого в Україну задекларовано фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 в митному режимі імпорт згідно митної декларації типу ІМ40ДЕ №UA209160/2021/016109 від 24.12.2021.

Ухвалою від 04.07.2022 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 19.07.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без обґрунтування визначених законом умов і підстав письмовим повідомленням в адресу декларанта поставив вимоги про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. Відповідач оскаржені рішення прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів по обох спірних декларуваннях. Аналогічні мотиви обох рішень про неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, або відсутності у поданих документах всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості чи відомостей про ціну товару є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам декларувань. Відповідач відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових митної вартості. Твердження митного органу про розбіжності у документах та застосовані у рішенні формулювання підстав для цього, а також сумніви митного органу у справжності поданих документів є свідченням штучного створення ознак невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості та її розрахунку вимогам законодавства у митній справі з метою подальшого коригування митної вартості. Підтвердженням цього також є та обставина, що митний орган додатково витребував у позивача документи на підтвердження заявленої митної вартості, які завідомо відсутні у декларанта та ненадання додатково витребуваних документів використав як формальну підставу для невизнання заявленої митної вартості і подальшого її коригування.

08.08.2022 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що документи подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до статті 53 Митного кодексу України надати додаткові документи для підтвердження митної вартості. Зважаючи на викладене, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МКУ, заявлену митну вартість не визнано. Митним органом здійснено коригування ціни товарів за методом 2б. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД, відповідно до яких ввозився подібний товар. При цьому митна вартість цих товарів була заявлена за основним методом, а отже митна вартість по даних товарах не коригувалась та не оскаржувалась.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ФОП ОСОБА_1 на умовах зовнішньоекономічного контракту №01/11/2021 від 09.11.2021 придбав у компанії HALMAR Sp. z o.o. (м. Стальова Воля, Республіка Польща) меблеві вироби з метою подальшого імпорту в Україну.

Відповідно до істотних умов Контракту, що за своїм видом є договором з періодичними поставками, конкретні найменування, кількість, вартість кожної окремої партії товару узгоджується сторонами у рахунку-проформі. Оплата здійснюється у формі 100% передоплати перед відвантаженням товару, на підставі рахунку-проформи. Валюта розрахунків сторонами визначена польські злоті. Товар постачається на умовах FCA (Stalowa Wola, Польща) згідно з правилами Інкотермс-2010, або на інших, визначених сторонами у рахунку-фактурі умовах. Витрати по транспортуванню товару несе покупець.

По виставленому продавцем рахунку-проформі №FSEP-435/21/FEP/PS від 21.12.2021 на погоджений сторонами контракту асортимент і кількість товару ФОП ОСОБА_1 платіжним дорученням №6 від 22.12.2021 здійснив передоплату за партію товару шляхом проведення електронного SWIFT платежу в сумі 101994,65 польських злотих на банківський рахунок продавця.

Компанія HALMAR Sp. z o.o. 23.12.2021 відвантажила товар на суму 80517,28 польських злотих у наданий позивачем транспортний засіб та передала перевізнику фактуру (інвойс) № (S)FSE-362/21/EX від 09.12.2021 на вказану партію товару на суму 101994,65 польських злотих, специфікацію на товар та автомобільну товаротранспортну накладну (CMR) №А378726 від 23.12.2021.

Перевізник (ФОП ОСОБА_2 ) здійснив транспортування товару в Україну та 24.12.2021 доставив товар до відділу митного оформлення Сокаль митного поста Львів-північний Львівської митниці.

Виконувати дії, пов`язані з декларуванням та митним оформленням імпорту товару, позивач уповноважив митного брокера, який 24.12.2021 подав електронну митну декларацію типу IM40ДЕ №UA209160/2021/016108, згідно з якою задекларовано ввезення в Україну на адресу ФОП ОСОБА_1 в митному режимі імпорт товару Меблі… по 20 товарних позиціях загальною фактурною вартістю 101994,65 польських злотих, що складає 680498,11грн згідно з курсом НБУ на дату декларування. Митна вартість декларантом визначена за основним методом (за ціною контракту) в сумі 687126,11 грн.

До складових митної вартості (окрім фактурної ціни) декларантом додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну (пункт пропуску Рава-Руська) в сумі 6628,00 грн.

Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.

У відповідь на запит декларант повідомив митний орган про те, що до митного оформлення для підтвердження митної вартості подані усі наявні документи, інших запитуваних документів немає.

Відповідач 24.12.2021 прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2021/700246/2 та відмовив у митному оформленні товару згідно з карткою відмови №UA209160/2021/000357 у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості. Таке рішення обґрунтоване тим, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 23.12.2021 № СФ-1200102 не містить відомостей про умови оплати, витрати на страхування та експедиційні витрати (у рахунку вказано, що вантаж переміщувався у складі консолідованого вантажу, проте інформація на підставі якої розподілені витрати на транспортування, а саме: загальна кількість вантажу, маршрути, відстань, вага та відповідні реквізити ТСД, відсутня; даний рахунок не завірений належним чином відмітками перевізника); у поданому до митного оформлення договорі про перевезення від 23.11.2021 № 231121 п.1.4. обумовлено, що вартість перевезення, форма і схема оплати вказуються в заявці на перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору, однак до митного оформлення такий документ не надано; у поданій до митного оформлення автотранспортній накладній CMR від 23.12.2021 №A №378726 відсутні відомості у графі 14 (умови оплати), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) та Закону України Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 01.08.2006 №57-V; за умовами зовнішньоекономічного договору від 09.11.2021 № 01/11/2021 розділом 1. пункт 1.3. визначено, що домовленість про ціну товару вважається досягнутою, якщо вона завірена підписами уповноважених представників Продавця і Покупця у рахунку-фактурі Проформі (у рахунку-фактурі від 23.12.2021 №(S)FSE_377/21/EX та у рахунку-проформі від 21.12.2021 № FSEP-435/21/FEP/PS відсутні підписи уповноважених представників Покупця); банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару від 22.12.2021 №6 не містить відміток банку, що викликає сумніви у достовірності даного документу; - прайс-листи надані до митного оформлення містять посилання на конкретних покупців, що не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у даному документі не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу товарів необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття Прайс-лист (прейскурант).

Також позивач цим же транспортним перевезенням імпортував в Україну аналогічний товар від іншого постачальника компанії Signal Meble Spolka z Ograniczona Odpowiedzialnoscia Sp.K. (м.Островець-Свентокшиський, Республіка Польща) зовнішньоекономічного контракту №1/11/2021 від 18.11.2021. Умови цього зовнішньоекономічного ідентичні контракту з попереднім постачальником.

20.12.2021 сторони погодили асортимент (найменування, кількість, ціну) чергової партії товару та в адресу покупця (позивача) компанія Signal Meble… направила рахунок-проформу №OF/1 /21/120103 на суму 39271,81 польських злотих.

ФОП ОСОБА_1 платіжним дорученням №8 від 22.12.2021 здійснив електронний SWIFT платіж в сумі 37067,70 польських злотих на банківський рахунок продавця.

Компанія Signal Meble… 22.12.2021 відвантажила товар на суму 37067,70 польських злотих у наданий позивачем транспортний засіб та передала перевізнику фактуру (інвойс) №VAT F/KEX/21/120033 від 22.12.2021 на вказану суму, специфікацію та товарно-транспортну накладну (CMR) №338725 від 22.12.2021.

Перевізник (ФОП ОСОБА_2 ) здійснив транспортування товару в Україну та 24.12.2021 доставив до відділу митного оформлення Сокаль митного поста Львівпівнічний Львівської митниці.

Виконувати дії, пов`язані з декларуванням та митним оформленням імпорту товару, позивач уповноважив митного брокера, який 24.12.2021 подав електронну митну декларацію типу IM40ДЕ №UA209160/2021/016109, згідно з якою задекларовано ввезення в Україну на адресу ФОП ОСОБА_1 в митному режимі імпорт товару Меблі… по 10 товарних позиціях загальною фактурною вартістю 39271,81 польських злотих, що складає 262017,59 грн згідно з курсом НБУ на дату декларування. Митна вартість декларантом визначена за основним методом (за ціною контракту) в сумі 264389,59 грн.

До складових митної вартості (окрім фактурної ціни) декларантом додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну (пункт пропуску Рава-Руська) в сумі 2372,00 грн.

Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.

У відповідь на запит декларант повідомив митний орган про те, що до митного оформлення для підтвердження митної вартості подані усі наявні документи, інших запитуваних документів немає.

Відповідач 24.12.2021 прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2021/700249/2 та відмовив у митному оформленні товару згідно з карткою відмови №UA209160/2021/000360 у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості. Таке рішення обґрунтоване тим, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.12.2021 № СФ-1200102 не містить відомостей про умови оплати, витрати на страхування та експедиційні витрати (у рахунку вказано, що вантаж переміщувався у складі консолідованого вантажу, проте інформація на підставі якої розподілені витрати на транспортування, а саме: загальна кількість вантажу, маршрути, відстань, вага та відповідні реквізити ТСД, відсутня; даний рахунок не завірений належним чином відмітками перевізника); у поданому до митного оформлення договорі про перевезення від 23.11.2021 № 231121 п.1.4. обумовлено, що вартість перевезення, форма і схема оплати вказуються в заявці на перевезення, яка є невід`ємною частиною цього договору, однак до митного оформлення такий документ не надано; у поданій до митного оформлення автотранспортній накладній CMR від 22.12.2021р. №A №378725 відсутні відомості у графі 14 (умови оплати), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) та Закону України Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 01.08.2006 №57-V; за умовами зовнішньоекономічного договору від 18.11.2021 № 1/11/2021 розділом 1. пункт 1.3. визначено, що домовленість про ціну товару вважається досягнутою, якщо вона завірена підписами уповноважених представників Продавця і Покупця в рахунку-фактурі Проформі (у рахунку-фактурі від 22.12.2021 № F /KEX/21/120033 та у рахунку-проформі від 20.12.2021 № OF/1 /21/120103 відсутні підписи уповноважених представників Покупця; банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару від 22.12.2021 №8 не містить відміток банку, що викликає сумніви у достовірності даного документу, та містить розбіжності у сумі оплати; прайс-лист наданий до митного оформлення містить посилання на конкретного покупця, що не відповідає визначенню документа за кодом 3014 - Прайс-лист виробника товару, оскільки відомості у даному документі не є систематизованим переліком товарів (послуг) із зазначенням цін та умов продажу товарів необмеженій кількості потенційних покупців, як передбачено визначенням поняття Прайс-лист (прейскурант).

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.

У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У частині першій статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х вказаного Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої вказаної статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 вказаного Кодексу або до суду.

У частині третій статті 55 МК України також встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У частинах четвертій, п`ятій статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої вказаної статті. Ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.

Як встановив суд, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення 24.12.2021 подала електронну митну декларацію типу IM40ДЕ №UA209160/2021/016108, до якої для підтвердження заявленої митної вартості товару долучила наступні документи:

- контракт №01/11/2021 від 09.11.2020;

- рахунок-проформа №FSEP-435/21/FEP/PS від 21.12.2021;

- платіжне доручення №6 від 22.12.2021 про проведення SWIFT-платежу в іноземній валюті;

- фактура (інвойс) № (S)FSE-377/21/EX від 23.12.2021;

- автомобільна товарно-транспортна накладна (CMR) №378726 від 23.12.2021;

- договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом №231121 від 23.11.2021;

- рахунок-фактура перевізника №СФ-1200102 від 24.12.2021 на оплату транспортних послуг.

Окрім цього, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення 24.12.2021 подала електронну митну декларацію типу IM40ДЕ №UA209160/2021/016109, до якої для підтвердження заявленої митної вартості товару долучила наступні документи:

- контракт №1/11/2021 від 18.11.2021;

- рахунок-проформа №OF/1 /21/120103 від 20.12.2021;

- платіжне доручення №8 від 22.12.2021 про проведення SWIFT-платежу в іноземній валюті;

- фактура (інвойс) №VAT F/KEX/21/120033 від 22.12.20214

- товарно-транспортна накладну (CMR) №338725 від 22.12.2021;

- автомобільна товарно-транспортна накладна (CMR)№338725 від 22.12.2021;

- договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом №231121 від 23.11.2021;

- рахунок-фактура перевізника №СФ-1200102 від 24.12.2021 на оплату транспортних послуг.

Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта щодо кожної митної декларації повідомлення наступного змісту: Відповідно до частини 2-3 статті 53 Митного кодексу України прошу Вас надати додаткові документи для підтвердження митної вартості: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (проформу, видаткові, податкові накладні); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок-фактура, оплата попередніх аналогічних поставок, акт виконаних робіт (наданих послуг); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини..

Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Натомість відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище.

Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17.

Отже, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про неподання та подання з недоліками документів для підтвердження витрат на транспортування, як підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості задекларованого товару, суд зазначає таке.

Суд встановив, що для підтвердження витрат на транспортування позивач подав до митного органу: договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом №231121 від 23.11.2021, товарно-транспортні накладні (CMR) №338725 від 22.12.2021, (CMR) №378726 від 23.12.2021, рахунок-фактуру перевізника №СФ-1200102 від 24.12.2021 на оплату транспортних послуг.

Згідно з розділом ІІІ Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою Правил заповнення митної декларації, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 (далі Правила №599), у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Аналізуючи наведені положення Правил № 599, суд вказує, що такі не містять вичерпного переліку документів, які підтверджують витрати на транспортування.

Суд зазначає, що МК України також не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому подані позивачем документи є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 31.05.2019 № 804/16553/14.

Зважаючи на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про ненадання позивачем для підтвердження витрат на транспортування заявки на перевезення.

Безпідставними є також вимоги відповідача щодо надання калькуляції транспортних витрат, оскільки така, у відповідності до Правил №599, може, а не повинна, подаватися якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу, а у спірних правовідносинах таке перевезення товару здійснювалось перевізником ФОП ОСОБА_2 на замовлення позивача.

Щодо посилання відповідача на те, що у поданих до митного оформлення автотранспортних накладних CMR від 23.12.2021 №378726, CMR від 22.12.2021 №338725 відсутні відомості у графі 14 (умови оплати), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) та Закону України Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 01.08.2006 №57-V, то суд вказує таке.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) у випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані:

a) заява про те, що перевантаження забороняється;

b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити;

c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці;

d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника;

e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу;

f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення;

g) перелік документів, переданих перевізнику.

Тобто дані щодо суми платежу, що підлягає сплаті при доставці не обов`язковими при заповненні вантажної накладної, що свідчить про безпідставність посилання в оскаржених рішеннях на відсутність у автотранспортних накладних CMR від 23.12.2021 №A №378726, CMR від 22.12.2021 №338725 відомостей щодо умови оплати. Окрім цього, означені перевізні документи містять реквізити доданих до інвойсів, які містять інформацію про умови поставки за Контрактами FCA відповідно Stalowa Wola та Ostrowiec Sw (Польща).

З приводу доводів відповідача про те, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.12.2021 № СФ-1200102 не містить відомостей про умови оплати, витрати на страхування та експедиційні витрати (вантаж переміщувався у складі консолідованого вантажу, проте інформація на підставі якої розподілені витрати на транспортування, а саме: загальна кількість вантажу, маршрути, відстань, вага та відповідні реквізити ТСД, відсутня; даний рахунок не завірений належним чином відмітками перевізника), суд зазначає таке.

Суд встановив, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.12.2021 № СФ-1200102 містить дані про вартість транспортування товару від місця завантаження м. Стальова Воля (Польща) по першому декларуванню та м. Островець Св. (Польща) по другому декларуванню до місця ввезення в Україну (пункт пропуску Рава-Руська) та вартість транспортних послуг по території України. Окрім цього, у такому рахунку-фактурі зазначено, що страхування вантажу не проводилось.

Суд зауважує, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.12.2021 № СФ-1200102 містить всі відомості необхідні для встановлення витрат на транспортування товару, та які вимагаються Правилами №599, при цьому окремі недоліки такого документа жодним чином не впливають на правильність визначення транспортних витрат.

Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача, як на підставу для витребування доказів, на відсутність документів, які підтверджують витрати на транспортування.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що надані до митного оформлення прайс-листи суперечать суті прайс-листа, який має бути адресовано необмеженій кількості потенційних покупців, позаяк такий висновок відповідача щодо змісту прайс-листа не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Оцінюючи посилання відповідача в оскаржених рішеннях на те, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару не містять відміток банку, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 платіжним дорученням №6 від 22.12.2021 здійснив передоплату за партію товару шляхом проведення електронного SWIFT платежу в сумі 101994,65 польських злотих на банківський рахунок HALMAR Sp. z o.o. (м. Стальова Воля, Республіка Польща), а платіжним дорученням №8 від 22.12.2021 здійснив електронний SWIFT платіж в сумі 37067,70 польських злотих на банківський рахунок компанії Signal Meble Spolka z Ograniczona Odpowiedzialnoscia Sp.K. (м. Островець-Свентокшиський, Республіка Польща).

Як вказав позивач, перекази коштів в іноземній валюті на рахунок продавця здійснено позивачем з використанням електронного розрахункового документа за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнт-банк відповідно до Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216.

Згідно з пунктом 1.4. Положення розрахунки за допомогою систем дистанційного обслуговування клієнт-банк, клієнт-Інтернет-банк тощо здійснюються відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні.

Оформлення електронного платіжного документу позивач виконав у відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (була чинною станом на момент проведення розрахунків).

Позивач виготовив паперові копії платіжних доручення №6 та №8, як електронних документів, які містять усі передбачені пунктом 10.5 Інструкції реквізити.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність відміток банку, оскільки такі не формуються платником при надісланні банку відповідного електронного документу.

Щодо посилання в оскаржених рішеннях на відсутність підписів покупця у рахунках-проформах та інвойсах, то суд бере до уваги пояснення позивача про те, що обмін документами між продавцем і покупцем (позивачем) здійснюється шляхом надіслання їх електронних копій, а надіслані позивачу компаніями-продавцями рахунки-проформи були акцептовані покупцем (позивачем) вчиненням відповідних дій здійсненням платежів за товар шляхом проведення передоплати. До цього ж, щодо вимоги відповідача про обов`язкову наявність підпису покупця в інвойсі, то такий документ, як пояснив позивач, виготовлявся продавцем при відвантаженні товару, а за необхідності очікування підпису покупця в інвойсі відвантажений товар не відправлявся б отримувачу до обміну підписами в інвойсі.

Описані доводи відповідача про відсутність підписів покупця у рахунках-проформах та інвойсах суд оцінює у сукупності з тією обставиною, що на підставі цих же документів відповідач визнав заявлену митну вартість щодо 8 товарних позицій, задекларованих за митною декларацією №UA209160/2021/016108 від 24.12.2021 та щодо 5 товарних позицій, задекларованих за митною декларацією №UA209160/2021/016109 від 24.12.2021. Тобто за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган частину задекларованого позивачем товару визнав, а щодо іншої частини товару, митна вартість якого підтверджена цими ж документами, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості.

Суд вважає, що така вибірковість при здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів очевидно свідчить про недобросовісність відповідача як суб`єкта владних повноважень при виконанні покладених на нього повноважень.

З огляду на викладені висновки, суд вважає, що відповідач не довів наявність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 53 МК України, для пред`явлення позивачу вимоги надати додаткові документи. Так само не довів обов`язкового обґрунтованого сумніву правильності визначення митної вартості товарів.

У відповідності до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки встановлених статтею 53 МК України наявності підстав для цього митним органом не доведено, заявлена позивачем митна вартість товарів підтверджується наданими до митного оформлення документами.

З оскаржених рішень про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач коригуючи митну вартість товару, обрав метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Джерело коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів митні декларації.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 МК України, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, серед іншого, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункт 4 частини другої статті 55 МК України).

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд звертає увагу на те, що приймаючи оскаржені рішення та коригуючи митну вартість товару, відповідач не обґрунтував числового значення скоригованої митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування. Більше того, оскаржені рішення не містять пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом. Натомість відповідач не надав суду доказів того, що митна вартість товарів за митними деклараціями, які слугували основною для коригування заявленої позивачем митної вартості товару, не була відкоригована.

Рішення про коригування митної вартості товарів не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішень про коригування митної вартості товарів від 24.12.2021 №UA209000/2021/700246/2, від 24.12.2021 №UA209000/2021/700249/2 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням від 07.07.2022 № 6.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 24.12.2021 №UA209000/2021/700246/2, від 24.12.2021 №UA209000/2021/700249/2.

Стягнути з Львівської митниці (, місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.