Справа № 160/18736/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/18736/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року, (суддя суду першої інстанції Рищенко А.Ю.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/18736/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні;

Стягнути на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2021 року по 06.10.2021 року в сумі 75149.69 грн..

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що наказом № 145 о/с від 29.03.2021 року позивача звільнено з 02.04.2021 року зі служби в Національній поліції. Проте остаточний розрахунок при звільненні проведено із затримкою - 06.10.2021 року. Вказує, що допущена відповідачем затримка розрахунку при звільненні є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач наголошує, що під сумами належними до виплати слід розуміти всі суми, на які позивач мав право на момент звільнення, зокрема це сума грошового забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 145 о/с від 29.03.2021 року ОСОБА_1 звільнений за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію з 02 квітня 2021 року.

За поясненням позивача, остаточний розрахунок при звільненні здійснено 06.10.2021 року у розмірі 18823,35 грн.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1579 від 14.12.2022 року, при звільненні з 02.04.2021 року ОСОБА_1 нараховано у квітні 2021 року 3183,87 грн., з них: грошове забезпечення за період з 01.04.2021 по 02.04.2021 у сумі 364,00 грн., у тому числі: посадовий оклад (за 2 доби): 160,00 грн.; оклад за спеціальне звання (за 2 доби): 120,00 грн.; надбавка за стаж служби в поліції (за 2 доби): 84,00 грн.; індексація сум грошового забезпечення за період з 01.04.2021 по 02.04.2021: 81,27 грн., грошова компенсація за невикористані 10 діб щорічної відпустки: 2738,60 грн.

Сума грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за не використану відпустку, що підлягає виплаті після утримання податків, зборів та внесків становить: 3136,11 грн. та була перерахована ОСОБА_1 15.04.2021 року.

Крім того у жовтні 2021 року ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 18823,35 грн., що була перерахована 06.10.2021 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні позивачеві грошового забезпечення в повному обсязі та одноразової грошової допомоги при звільненні на день звільнення, позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 145 о/с від 29.03.2021 року з 02 квітня 2021 року, а остаточна виплата грошового забезпечення проведена 15.04.2021 року, отже з дотриманням вимог Порядку № 260, суд приходить до висновку про відсутність допущення відповідачем протиправної бездіяльності в частині не проведення своєчасної виплати грошового забезпечення при звільненні позивача зі служби. Також, суд зазначив, що виплату одноразової грошової допомоги позивачу було здійснено на підстав та в строки визначені Порядком №260.

Суд апеляційної інстанції не в повному обсязі погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно частини 7 статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» грошове забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України Про Національну поліцію до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції установити, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року (далі Порядок № 260).

Згідно пункту 3 Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (пункт 9 розділу І Порядку № 260).

За приписами пункту 13 розділу І Порядку № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки).

Тобто, станом на день звільнення працівника з роботи роботодавець повинен провести з ним повний розрахунок, а саме: виплатити йому всі суми, на які він має право на день звільнення, в повному обсязі.

Суд звертає увагу відповідача на те, що приписи Порядку №260 визначають загальні строки виплати грошового забезпечення поліцейським, які працюють в органах поліції, при цьому вказаними нормами не врегульовано питання виплати грошового забезпечення працівнику, що звільнився, після такого звільнення.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції невиплачена 03.04.2021 року позивачеві сума грошового забезпечення у розмірі 3 136.11 грн. є сплаченою відповідачем із порушенням строків, відтак для відповідача має наступати відповідальність визначена ст. 117 КЗпП України.

Приписами ст. 116 Кодексу Законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 по справі № 825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що фінансування відповідача здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

Суд зазначає, що істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 3136.11 грн. (грошове забезпечення) / 4766.58 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 03.04.2021 по 15.04. 2021) х 100 = 15 %.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 4.57 % становить: 366.66 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 15 % = 55 грн.; 55 грн. х 13 (днів затримки розрахунку) = 715 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні встановлена статтею 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а саме: особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 2 розділу VI Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські (пункт 8 розділу VI Порядку № 260).

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1579 від 14.12.2022 року, кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським ГУНП в Дніпропетровській області, звільнених у квітні 2021 року, надійшли на рахунок у жовтні 2021 року, а саме 04.10.2021 року.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області проведено виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у відповідності до вимог Порядку № 260.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як видно з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 0.95 % (715грн./75149.69 грн.х100), таким чином сума судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 30.19 грн. (908грн. +2270 грн. х 0.95%).

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 321, 317, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в адміністративній справі №160/18736/21 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2021 року по 15.10.2021 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2021 року по 15.10.2021 року у розмірі 715 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області суму судового збору у розмірі 30.19 грн..

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай