Справа № 160/11218/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба гідроізоляції» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
27.07.2022 звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової служби України (далі відповідач-1), Головного управління ДПС у Полтавській області (далі відповідач-2), в якій, з урахуванням уточнення щодо складу відповідачів від 05.09.2022), позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6936/1807 від 24.09.2021.
Копія ухвали суду від 29.07.2022 надіслана сторонам, відповідачам надіслано на електронну пошиту та через підсистему «Електронний суд».
У відзиві відповідачем-2 викладено заперечення щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу та клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача.
24.08.2022 від Головного управління ДПС у Полтавській області до суду надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Також, 24.08.2022 від Державної податкової служби України засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про виключення неналежного відповідача ДПС України.
Зважаючи на те, що з 22.08.2022 по 26.08.2022 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у щорічній відпустці, розгляд клопотань відповідача-2 та клопотання відповідача-1 здійснено першого робочого дня.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба гідроізоляції» залишено без руху та встановлено позивачеві строк - п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви із уточненням суб`єктного складу щодо особи, яка має відповідати за позовом, або подати позовну заяву (уточнену), в якій викласти позовні вимоги до відповідача-1 у відповідності до ч.1 ст.5 КАС України, а також подати копію цієї позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.
05.09.2022 засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду та 06.09.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба гідроізоляції» надійшов лист на виконання умов ухвали суду від 29.08.2022, в якому позивачем зазначено про уточнення суб`єктного складу щодо особи, яка має відповідати за позовом. До вказаного листа долучено позовну заяву без змін первинно заявлених позовних вимог, із змісту якої відповідачем у справі є Головне управління ДПС у Полтавській області, з тексту позовної заяви позивачем виключено іншого відповідача - Державну податкову службу України.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид господарської діяльності ТОВ «Служба гідроізоляції» за КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
31.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба гідроізоляції» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Н.П.Констракшн компані» (замовник) укладено договір підряду №10П (договір), відповідно до пункту 1.1 якого підрядник зобов`язується виконати гідроізоляційні роботи за адресою: Харківська область, с. Васищеве, вул.Промислова, 12, назва об`єкту гідроізоляція пожежних резервуарів із застосуванням матеріалів технології проникаючої гідроізоляції Пенетрон та сукупних гідроізоляційних технологій, а замовник зобов`язується здійснити оплату відповідно до умов договору.
За умовами пункту 1.2 договору передбачено, що обсяг, характер і вартість робіт, передбачених цим договором, визначаються калькуляцією на гідроізоляційні роботи, узгодженою сторонами, яка є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до пункту 2.1.1 договору замовник зобов`язується прийняти весь обсяг виконаних підрядником робіт, за умови їх належного виконання, підписати з останнім акт виконаних робіт, який є невід`ємною частиною цього договору і провести розрахунок згідно з розділом цього договору.
Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що вартість робіт за договором згідно затвердженої сторонами калькуляцією (додаток 1).
Розрахунки за виконані роботи проводяться передоплатою, у розмірі вартості матеріалів, та накладних витрат, що вказана в калькуляції. Остаточний розрахунок проводиться у розмірі вартості робіт протягом 2-х днів після підписання актавиконаних робіт (пункт 3.2 договору).
Податкова накладна №1 від 01.06.2021 була прийнята, проте реєстрацію зупинено.
«Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрації ПН/РК від 01.06.2021 №1 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 43.99.10, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовлюються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсяги його постачання, що відповідає п.1 Критерії ризиковості здійснення операцій. Пропонуємо падати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних». Додатково повідомлено: показник «D» = 13.2308%, «Р» = 0.
Згідно із відміткою на листі №10 від 18.08.2021 (а.с.28) відповідачем отримано вказаний лист 19.08.2021.
Копію акту перевірки від 19.08.2021 №6397/16-31-18-07-11/40643606 надіслано позивачу засобами поштового зв`язку та отримано ним 27.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.113).
Позивачем подано заперечення від 08.09.2021 №25 до акту перевірки (а.с.98-102).
Копію податкового повідомлення-рішення №6936/1807 від 24.09.2021 надіслано позивачу засобами поштового зв`язку та отримано ним 22.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.128).
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням №6936/1807 від 24.09.2021, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги №6-06-01-03-06 від 05.07.2022 податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.09.2021№6936/1807 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №6936/1807 від 24.09.2021, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі ПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України,є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, у силу вимог пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписами пункту 201.7 статті 201 цього Кодексу податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підпунктом 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України встановлено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року, встановлено, що квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (пункт 14 Порядку №1245). У разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (пункт 17 Порядку №1246).

Згідно із пунктом 10 Поряду зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Таким чином, зупинена податкова накладна, щодо якої надійшла квитанція про зупинення реєстрації, не вважається зареєстрованою.

При цьому, відповідно до вимог пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення стали висновки відповідача у акті камеральної перевірки про заниження ТОВ «Служба гідроізоляції» суми ПДВ до сплати в бюджет за червень 2021 на загальну суму 14760,00грн. через те, що складено та направлено на реєстрацію податкову накладну № 1 від 01.06.2021 на загальну суму ПДВ 14759,67 грн., яку не включено до складу податкового зобов`язання декларації з ПДВ за червень 2021 від 16.07.2021 №.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація податкової накладної №1 від 01.06.2021 (реєстраційний №), яка зазначена в акті перевірки, була зупинена в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить квитанція від 23.06.2021 № (а.с.50).

За таких обставин, податкова накладна №1 від 01.06.2021 (реєстраційний №), не вважається зареєстрованою.

Господарська операція між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Н.П.Констракшн компані» за податковою накладною 01.06.2021 №1 фактично не відбулася, оскільки постачання товарів/послуг не здійснювалося, акт наданих послуг не укладався та грошові кошти не перераховувалися, тобто податкові зобов`язання не виникли, що відповідачем не заперечується.

Обставина помилковості формування та направлення податкової накладної №1 від 01.06.2021 на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних та не відображення її у податковій звітності за червень 2021, у зв`язку з тим, що господарська операція не відбулась, обґрунтована позивачем листом за вих.№10 від 18.08.2021 у відповідь на запит №28315/6/16-31-18-01-18 від 12.08.2021 Головного управління ДПС у Полтавській області.

В свою чергу, відповідачем доказів на спростування обставини відсутності проведення господарської операції згідно із податковою накладною №1 від 01.06.2021 не надано.

Суд зазначає, що помилково зареєстрована податкова накладна не підлягає включенню до складу податкових зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судому постанові від 28.03.2019 року у справі №809/1420/17, який враховується судом відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

За таких обстави, суд доходить висновку, що у позивача як платника податків були відсутні підстави для відображення суми податкових зобов`язань за податковою накладною від 01.06.2021 №1 у податковій декларації з ПДВ за червень 2021 від 16.07.2021 №.

Крім того, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14.05.2020 у справі №804/3513/17, згідно з яким відсутність факту виникнення податкових зобов`язань виключає обов`язок позивача зареєструвати податкову накладну. Помилкова реєстрація такої податкової накладної не тягне за собою жодних наслідків, які передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.

Доводи відповідача у відзиві про неможливість ствердження відсутності порушень податкового законодавства з боку позивача у зв`язку із тим, що розрахунок коригування до податкової накладної №1 від 01.06.2021 з кодом причини 301 «виправлення помилкової накладної» позивачем на реєстрацію в ЄРПН не направлявся, не враховуються судом, оскільки реєстрацію вказаної податкової накладної зупинено, доказів вчинення позивачем заходів щодо «розблокування» податкової накладної №1 від 01.06.2021 матеріали справи не містять, водночас, законодавством не передбачено можливості подання розрахунку коригування на податкову накладну, реєстрація якої зупинена.

За таких обставин, висновки відповідача про порушення позивачем пункту 201.10 статті 201, статті 187 розділу Кодексу та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 за червень 2021 року, безпідставні та не відповідають вимогам законодавства.

Крім того, при прийнятті рішення суд враховує наступне.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця.

Водночас, у спірному випадку Головним управлінням ДПС у Полтавській області висновки про порушення вимог чинного законодавства про заниження податкового зобов`язання з ПДВ зроблено на підставі камеральної перевірки, без дослідження даних бухгалтерського обліку та первинних документів.

За змістом положень підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до пунктів 76.1, 76.2, 76.3 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, які містяться у податковій звітності платника податків (наявність арифметичних та методологічних помилок під час її заповнення) та не передбачає дослідження первинних документів, на підставі яких така звітність складена, з урахуванням господарських операцій платника податків, проведених в межах здійснення фінансово-господарської діяльності протягом такого періоду.

Тобто, за наслідками камеральної перевірки не можливо достовірно встановити заниження платником податків податкових зобов`язань, оскільки вона не передбачає дослідження даних бухгалтерського обліку та первинних документів, які складаються в ході господарських операцій. Лише під час проведення документальних перевірок (планових або позапланових) за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків та вивчення (аналізу) первинних документів та даних бухгалтерського обліку можливо стверджувати про наявність таких порушень. Без дослідження первинних документів та даних бухгалтерського обліку контролюючому органу не може бути достеменно відомо про проведення певних господарських операцій платником податку та про заниження об`єктів оподаткування.

При цьому наявність розбіжностей між даними податкової звітності та даними ЄРПН не свідчить про заниження податкових зобов`язань, з огляду на той факт що такі розбіжності можуть пояснюватись, зокрема, але не виключно, помилковістю складання та реєстрації податкових накладних за відсутності фактичного здійснення господарської операції та відсутністю необхідності визначення податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Таким чином, враховуючи, що контролюючим органом висновки про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість зроблені без дослідження первинних документів та даних бухгалтерського обліку позивача та без проведення документальної перевірки, виключно на підставі наявності розбіжностей між даними податкової звітності та даними ЄРПН за наслідками камеральної перевірки, що не відповідає приписам пункту 201.10 статті 201 ПК України, такі висновки є передчасними та необґрунтованими належним чином, що в сукупності з викладеними обставинами свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 24.09.2021 №6396/1807.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладане, податкове повідомлення-рішення від 24.09.2021 №6396/1807 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 2481,00 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.

Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у справі позивачем до позову було надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 19.07.2022, акт приймання передавання наданих послуг від 19.07.2022, детальний опис вчинених дій (наданих послуг) від 19.07.2022 (а.с.72-75).

Договір про надання правничої (правової) допомоги від 19.07.2022, підписаний з однієї сторони адвокатом Бровченком Олександром Олександровичем (виконавець) та з іншої сторони ТОВ «Служба гідроізоляції» ( замовник).

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.07.2022 виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику правничу (правову) допомогу: складання позовної заяви про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №6936/1807 від 24.09.2021; представництво у господарському провадженні за позовом згідно п. 1.1.1 даного договору; складання процесуальних документів за необхідності, а замовник зобов`язаний оплатити вищевказану правничу (правову) допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами.

За умовами пункту 1.2 договору виконавець може здійснювати за замовленням (дорученням) замовника наступні види адвокатської діяльності: надання правової (правничої) інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; правовий супровід діяльності; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Замовника у кримінальному провадженні; представництво інтересів замовника під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків замовника, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів замовника у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавствам іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; здійснення інших видів адвокатської діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до пункту 3.1. договору вартість надання правничої (правової) допомоги (гонорару), визначається за погодженням Сторін. Вартість за п.1.1.1. договору складає 5000,00грн., вартість за пунктом 1.1.2. договору складає 2000,00грн. за одне судове засідання, вартість складання відповіді на відзив складає 2000,00грн., інші витрати, в яких буде необхідність, сторони погоджують додатково.

Строк оплати: протягом 15 календарних днів з моменту прийняття судом рішення та користь замовника, що набрало законної сили.

Відповідно до акту приймання передавання наданих послуг від 19.07.2022 адвокатом були надані послуги зі складання позовної заяви про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №6936/1807 від 24.09.2021 на суму 5000,00грн.

Згідно із детальним описом вчинених дій (наданих послуг) від 19.07.2021 до акту приймання-передавання наданих послуг від 19.07.2022 виконавцем для замовника надані такі послуги: складання позовної про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №6936/1807 від 24.09.2021, а саме: вивчення документів Замовника; консультування Замовника щодо можливості подання позовної заяви та порядку судового розгляду; аналіз нормативно-правових актів; збір доказів; аналіз судової практики; консультування Замовника щодо порядку подання позовної заяви та порядку судового розгляду; оформлення позовної заяви; оформлення документів до позову: оформлення опису вкладення цінного листа до суду, консультування щодо завірення документів.

Відповідачем у відзиві заперечено щодо задоволення клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, зауваживши, що позивачем не доведено понесених витрат на адвоката, не надання детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній адміністративній справі, судом враховано, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності, відповідно до вимог п.10 ч.6 ст.12 КАС України, а також на наявність усталеної практики з вирішення цієї категорії спорів.

Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), є нескладною. У судових засіданнях адвокат участі не брав. Позовна заява підписана та подана директором ТОВ «Служба Гідроізоляції» Ходаковським М.І. Заяву на усунення недоліків позову, уточнена позовна підписані також директором ТОВ «Служба Гідроізоляції» Ходаковським М.І. Документи, долучені до позовних матеріалів, засвідчені також директором ТОВ «Служба Гідроізоляції» Ходаковським М.І. Відповіді на відзив позивачем надано не було.

Суд звертає увагу, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 27.05.2017 №151 (далі - Положення) ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення ордер містить назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з цим, ордер на надання правової допомоги суду надано не було, не надано і свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Із наданих суду доказів не вбачається надання позивачу правової допомоги адвокатом.

Крім цього, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид правової послуги та витрачений час.

Однак, таких документів позивачем також не надано.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛу справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Враховуючи те, що позивачем на обґрунтування понесених витрат на правову допомогу не було надано доказів на підтвердження надання правової допомоги у справі адвокатом, а також не надано розрахунку погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, за певний вид послуги та витрачений адвокатом час, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено понесення ним в рамках цієї справи витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба гідроізоляції» (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, кімната 412) до Головного управління ДПС у Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, Полтавська область, м.Полтава, вул. Європейська, 4) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №6936/1807 від 24.09.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (, місцезнаходження: 36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, 4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба гідроізоляції» (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, кімната 412) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

У задоволені заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 06.10.2022.

Суддя М.М. Бухтіярова