Справа № 560/19139/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19139/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

17 жовтня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №89 від 29.10.2021 щодо не зарахування до стажу судді трьох років стажу роботи (професійної діяльності) - зайняття адвокатською діяльністю з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2004 року, половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1986 по 30.06.1990, що становить 1 рік 11 місяців, періоду проходження строкової військової служби з 19 жовтня 1983 року по 25 листопада 1985 року, що становить 2 роки 1 місяць 7 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи (професійної діяльності) зайняття адвокатською діяльністю з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2004 року, що становить три роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1986 по 30.06.1990, що становить 1 рік 11 місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 19 жовтня 1983 року по 25 листопада 1985 року, що становить 2 роки 1 місяць 7 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №285 від 20.09.2021, виданої ТУ ДСА України в Хмельницькій області, з урахуванням зарахованого стажу, починаючи з 22 вересня 2021 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 рішенням Вищої ради правосуддя від 02.09.2021 №1929/0/15-21 звільнений з посади судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області у відставку.

Наказом №55/05-05 від 03.09.2021 відрахований зі штату Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з 21.09.2021.

Рішенням №89 від 07.10.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначено довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ в розмірі 50% від суддівської винагороди з урахуванням стажу роботи на посаді судді 16 років 5 місяців 17 днів згідно довідки №285 від 20.09.2021, виданої ТУ ДСА України в Хмельницькій області.

27.10.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо зарахування до стажу судді три роки роботи (професійної діяльності) у сфері права - зайняття адвокатською діяльністю, період проходження строкової військової служби, половину навчання у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського, та здійснити з 22 вересня 2021 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді виходячи із 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 10.12.2021 №2200-0304-8/72542 повідомило позивача, що зарахування до стажу роботи на посаді судді для визначення відсотків від суддівської винагороди строкової військової служби, половини строку навчання на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі, періоду зайняття адвокатською діяльністю чинним законодавством не передбачено. Рішенням від 29.10.2021 позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно заяви від 27.10.2021.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Відповідно до пункту 8 частини п`ятої статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на час призначення довічного грошового утримання), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В силу вимог частини сьомої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.1 ст. 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з ч.2 ст.142 Закону №1402-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В той же час, абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як встановлено з матеріалів справи, позивача 25.12.2004 року Указом Президента України №1540 було призначено на посаду судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області строком на п`ять років, а постановою Верховної Ради України від 09.09.2010 року №2512-VI обрано на посаду судді цього ж суду безстроково.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді слід керуватися положеннями нормативно-правового акту, що був чинним на момент призначення позивача на посаду судді - Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ.

Згідно абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VІІІ дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VІІІ "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ чинного на день призначення позивача на посаду судді, було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

З даного питання висловила свою правову позицію 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону №1402 зміни дозволили додатково зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом станом на дату призначення на посаду судді.

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

З огляду на наведені норми законодавства, чинні на день призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховуються три роки роботи в галузі права за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Питання, щодо наявності у позивача відповідного трьох річного стажу не стоїть, оскільки позивач був призначений на посаду судді саме у зв`язку з наявністю такого стажу. Крім того, наявність такого стажу підтверджується записами в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 та від 24 жовтня 2019 року Справа № 9901/2/19.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що невключения до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, трьох років роботи в галузі права є неправомірним.

До того ж, наявність трьох років стажу роботи (професійної діяльності) - зайняття адвокатською діяльністю з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2004 року підтверджується інформацією витягу з Єдиного Реєстру Адвокатів України, даними довідок начальника Полонської ДПІ №114/17 від 13.01.2005 року, 3334/АП/22-01-69-15 від 21.09.2021, згідно яких позивач знаходився на податковому обліку як платник податків по виду діяльності - адвокатська діяльність, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю №118 від 16.11.1993 року, в період з 1994 року по 12.01.2005 року.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що принцип визначеності вимагає якості і однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуаційні правовідносини залишались передбачуваними (рішення КСУ № 5-рп/2005 від 22.09.2005р, №17-рп/2010 від 29.06.2010р., 23-рп/2010 від 22.12.2010р., №10-рп/2011 від 11.10.2011 року.

Наведені доводи кореспондується із роз`ясненнями Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2005, № 19-рп/2004, №18- рп/2011, №10-рп/2013, №4-рп/2016 про те, що у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження прав судді, зокрема щодо його стажу роботи та відповідного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Стосовно відмови пенсійного органу зарахувати до стажу позивача на посаді судді періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.

Приписами ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відтак, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 19.10.1983 по 25.11.1985 проходив строкову військову службу, що підтверджується даними військового квитка НОМЕР_1 , а з 01.09.1986 по 30.06.1990 навчався на денній формі за спеціальністю правознавство, що підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_2 , дипломом НОМЕР_3 .

Тобто, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді строкової військової служби та половини строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського.

Також з метою відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці позивача, з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно враховувати розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону N 1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Враховуючи, встановлену відсутність законних підстав для неврахування періодів строкової військової служби, половини строку навчання та період роботи (професійної діяльності) зайняття адвокатською діяльністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо необхідного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведених виплат.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.