Справа № 826/15649/13-а
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 826/15649/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
доЦентрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
проскасування податкових повідомлень-рішень,
Представники позивача: Потопальська Т.В., Слівінський М.О.;

Представник відповідача: Норець В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.06.2013 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 відмовлено в задоволені адміністративного позову повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.08.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2021 прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 29.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні податкового кредиту та витрат є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечив посилаючись при цьому на те, що під час проведення перевірки встановлено взаємовідносини позивача з підприємством, яке має ознаки фіктивності, а тому позивач не має права на податкові вигоди у формі податкового кредиту і витрат з податку на прибуток за наслідками таких взаємовідносин.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2013 року відповідачем на підставі акта перевірки №659/41-10/24584661 від 07.06.2013, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.44.1, 48.5.1, 188.1, 198.1, 198.2, 198.6, 201.1 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 9 890 874,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 6 593 916,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 296 958,00 грн;

- , яким позивачу за порушення п.п.14.1.27, 138.2 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» всього в сумі 10 385 418,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 6 923 612,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 461 806,00 грн.

Як вбачається з акта перевірки (а.с.55-56 том 1), висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту і витрат ґрунтуються виключно на обставинах існування у контролюючого органу інформації про досудове розслідування кримінального провадження № 0000074 від 03.12.2012 за ч.1 ст.205 КК України, в рамках якого директор та одночасно головний бухгалтер ТОВ «Енергоінжиніринг» ОСОБА_1 в якості свідка надала пояснення про непричетність до діяльності Товариства. Як наслідок, контролюючий орган класифікував ТОВ «Енергоінжиніринг», як фіктивного суб`єкта господарювання, а всі документи, які від імені Товариства були підписані ОСОБА_1 і попереднім директором Колотиріним Д.В., по взаємовідносинам з Позивачем, були відхилені відповідачем як належний доказ правомірності формування позивачем ПК і витрат.

У той же час, повертаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність:

- надання оцінки відомостям, отриманим в рамках кримінального провадження щодо непричетності директорів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до господарської діяльності Товариства, в тому числі шляхом допиту вказаних осіб в якості свідків;

- з`ясування обставин наявності / відсутності вироку в кримінальному провадженні;

- надання оцінки висновку експерта від 23.09.2013 №886, складеного експертом сектору з техніко-криміналістичного забезпечення роботи Білоцерківського міського відділу Губань Л.І.;

- надання оцінки доводи позивача про те, що ним у спірний період (період, що підлягав перевірці) до складу витрат витрати на придбання товару у ТОВ «Енергоінжинірінг» (комплектна електролізна установка для виробництва водню) не включались, оскільки таке обладнання є основним засобом, а відтак сплачені кошти (витрати) за вказаний товар не приймали участі у формуванні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов`язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов`язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фіктивне підприємництво це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб`єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов`язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

До того ж, суд приймає до уваги те, що контролюючим органом не надано доказів проведення документальних перевірок контрагента позивача в рамках яких було б встановлено неправомірне формування вказаним суб`єктом господарювання показників податкової звітності з податку на додану вартість по взаємовідносинам з позивачем.

Під час розгляду справи відповідачем до матеріалів справи також не надано вироку / постанови про закриття кримінального провадження №0000074.

Проаналізувавши інформацію про наявні в ЄДРСР судові рішення, судом також встановлено відсутність станом на 29.09.2022 вироків або постанов про закриття вказаного кримінального провадження.

Таким чином, оскільки пояснення ОСОБА_1 про власну непричетність до діяльності Товариства не підтверджені відповідним судовим рішенням, доводи відповідача про фіктивність діяльності Товариства лише через наявність відповідних показів свідка судом відхиляються.

З аналогічних підстав судом відхиляються доводи відповідача викладені в письмовому відзиві про: 1) допит ОСОБА_2 в якості свідка, в рамках якого останній також зазначив про свою непричетність до діяльності Товариства, та 2) посилання на експертизу в рамках кримінального провадження (висновок експерта від 23.09.2013 №886), згідно якого первинні документи підписані не ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а невстановленими особами, а підписи на окремих документах виконані шляхом проставлення факсиміле, адже в судовому порядку такі покази і висновок, як докази, не були визнані належними та допустимими.

При цьому, суд приймає до уваги та погоджується із доводами позивача про те, що висновок експерта був складений через 3 місяці після винесення оскаржуваних ППР, а позивач як суб`єкт господарювання не зобов`язаний здійснювати перевірки підписів посадових осіб контрагентів, презумуючи правомірність поведінки свого контрагента. Як зазначив позивач і не було заперечено і спростовано відповідачем, позивачем було вжито усіх заходів обачності при здійсненні спірної операції: отримано документи, які підтверджують наявність повноважень ТОВ «Енергоінжиніринг» на представництво виробника, довідки від податкового органу про перебування цієї юридичної особи на обліку та відсутність заборгованості зі сплати податків; перевірено повноваження керівника через офіційні дані державного реєстру; отримано підтвердження податкового органу про реєстрацію податкових накладних, перевірено реєстрацію податкових накладних.

Відтак, судом вбачається відсутність умислу зі сторони позивача на оформлення документів із фіктивним суб`єктом господарювання.

Разом із тим, на виконання вимог Верховного Суду, судом викликано в якості свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , однак повістки про виклик, що були направлені за єдино відомими адресами проживання вказаних осіб повернулись до суду як не вручені з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Стосовно суті спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Так, з метою закупівлі електроустаткування позивачем проведені відкриті торги. Відповідно до протоколу від 08.06.2012 № 647 оцінки пропозиції конкурсних торгів, ТОВ «Енергоінжиніринг» визнане переможцем по критерію запропонованої ціни.

Серед документів пропозиції ТОВ «Енергоінженіринг» надано, зокрема: довіреність ТОВ «ПК «Уральські заводи» на представництво останнього як заводу-виробника електролізних установок та їх поставку на ВП «ЮУ АЕС»; технічні умови «Установки електролізні»; сертифікат відповідності УкрСЕПРО на установки електролізні, сертифікат управління якістю УкрСЕПРО, дозвіл на початок виконання роботи підвищеної небезпеки; свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Енергоінженіринг» від 28.04.2012 №200044347, довідка ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 29.05.2012 №142710/10/24-120 про відсутність у ТОВ «Енергоінженіринг» заборгованості з податків і зборів. Інформація про результати проведення торгів відображена у звіті від 06.08.2012 №2606.

02.07.2012 між позивачем особі ВП «Южно-Українська АЕС» та ТОВ «Енергоінженіринг» укладено договір № ПУ-30860-ДЗ на постачання товару (том 1 а.с 85).

Договором передбачено, що ТОВ «Енергоінженіринг» (Постачальник) передає позивачу електроустаткування н.в.і.у. (комплектна електролізна установка для виробництва водню) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1).

Загальна вартість товару складає: 40 085 700,00 грн, у тому числі ПДВ: 6 680 950,00 грн (п. 2.1 договору).

Згідно з умовами п. 3.2 договору постачальник надає позивачу товарну накладну, податкову накладну, документи, що підтверджують якість товару.

Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача (ЮУВ ВП «Складське господарство») з відміткою в накладній на відвантаження товару.

08.08.2012 між позивачем та постачальником укладена додаткова угода № 1 (том 1 а.с.91) до договору постачання № ПУ-30860-ДЗ, згідно якої Специфікацію № 1 (Додаток № 1 до договору) прийнято в новій редакції.

Поставка товару відбулася 13.08.2012 на суму 16 880 580,00 грн; 20.08.2012 на суму 14 266 320,00 грн; 26.12.2012 на суму 8 416 595,78 грн та 11.03.2013 на суму 522 204,22 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000001, № РН-0000002, № РН-0000003 (том 1 а.с.94-96) та № РН-0000001 (том 2 а.с.143).

Видаткові накладні містять відмітку ВП «ЮУ АЕС» та відмітку диспетчера ВП «Складське господарство» про отримання ТМЦ.

Факт поставки підтверджується також витягом з журналу реєстрації вивантаження міжміського вантажу (том 2 а.с.226-229), який містить інформацію про: 1) дати поставки ТМЦ; 2) державні номер автомобілів та ПІБ їх водії, які доставляли вантаж; 3) ПІБ комірника, який отримував товар; 4) назву постачальника; 5) ПІБ відповідального інженера; 6) найменування вантажу та реквізити накладних.

Також факт поставки підтверджують пояснення інженера групи зовнішньоекономічних поставок управління виробничо-технічної комплектації «Южно-Українська АЕС» ДП «HAEK «Енергоатом» Рижкова О.Б. (том 2 а.с.224) та керівника групи зовнішньоекономічних поставок управління виробничо-технічної комплектації ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» Якубця В.О. (том 2 а.с.225), які безпосередньо здійснювали приймання ТМЦ та передавали їх на склад.

Оприбуткування поставленого товару здійснено позивачем 14.08.2012, 20.08.2012, 27.12.2012, 11.03.2013 про що складено прибуткові ордери № 12-6217, № 12-6399, № 12- 9467 (том 1 а.с.97-99), № 13-1544 (том 2 а.с.144).

На час винесення спірних податкових повідомлень-рішень товар знаходився на складі Южно-Українського відділення ВП «Складське господарство», що підтверджується картками складського обліку (том 2 а.с.121-123, а.с.127-134, а.с.137-142, а.с.145).

Довіреності на представників позивача, які відповідно до видаткових накладних отримували товар від ТОВ «Енергоінженіринг» (Рижкова О.Б. від 07.03.2013 № 289, від 26.12.2012 № 1698 та Якубця В.О. від 14.08.2012 № 950, від 20.08.2012 № 982, зареєстровані в журналі реєстрації довіреностей ВП «ЮУ АЕС».

13.08.2012, 20.08.2012, 26.12.2012, 11.03.2013 ТОВ «Енергоінженіринг» виписано податкові накладні (том 1 а.с.101-103), які позивачем внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних (том 1 а.с.104-220).

Оплата товару підтверджується виписками з банківського рахунку ВП «Южно- Українська АЕС» у ПАТ «Альфа-банк» (том 1 а.с.221 - том 2 а.с.102 ), бухгалтерською довідкою № 64 за підписом головного бухгалтера ВП «Южно-Українська АЕС» (том 2 а.с.106), довідкою ПАТ «Альфа-банк» від 21.10.2013 № 84331-28.1-161374 (том 2 а.с.209).

Дані операції відображені в бухгалтерському обліку в журналі-ордері по рахунку 63132 (том 2 а.с.107-110).

Проходження вхідного контролю та якість обладнання підтверджуються актами вхідного контролю та ярликами на готову продукцію від 15.08.2012 № 3-429, від 15.10.2012 № 3-516, від 28.01.2013 № 2-802, від 28.03.2013 № 2-914.

Технічна документація, паспорти на вироби, схеми монтажу, інструкції з експлуатації, технічні умови, методики перевірки, креслення та дозволи на використання, постачання товару без яких неможливе, також наявні у матеріалах справи.

Необхідність проведення закупівлі обладнання за договором від 02.07.2012 № ПУ- 30860-ДЗ підтверджується Технічними вимогами на закупівлю товарів за темою «Замена оборудования станционарной злектролизной установки знергоблоков ЮУАЗС» ТТ.0.0009Ц.1980 (том 2 а.с.212), Технічним рішенням «О замене оборудования злектролизной установки знергоблоков № 1, 2, 3» від 11.01.2011 № ТР.0.0009.2310 (том 2 а.с.218), пояснювальною запискою ОСОБА_3 - начальника електроцеху ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (том 2 а.с.220).

Відповідно до вказаних документів метою проведення закупівлі за договором є заміна обладнання станційної електролізної установки, типу СЕУ-20, 1980 року випуску, що відпрацювало свій термін, для безперебійного забезпечення воднем системи охолодження турбогенераторів енергоблоків № 1, 2, 3.

Протягом 2014-2015 років позивачем було проведено реконструкцію електролізної установки шляхом укладення договору від 29.09.2014 № 04/09-2014 із ПАТ «Юженергобуд» на виконання відповідних робіт.

Використання у цих роботах обладнання, поставленого за договором від 02.07.2013 №ПУ-30860-ДЗ підтверджується такими документами (том 4 а.с.45-188): договором від 29.09.2014 № 04/09-2014 із ПАТ «Юженергобуд» та додатковими угодами до нього; актами ф. КБ2в № 1, № 7 та підсумковою відомістю ресурсів; накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 31.10.2014 № 341 та № 342; типовими формами №М-15 передачі обладнання і матеріалів у монтаж від 31.10.2014 № 14-37170 та № 14-37150; актом про списання використаних давальницьких матеріалів за листопад 2015 року № 115-38413; актами про списання змонтованого обладнання за листопад 2015 року № 15-38353 та за грудень 2015 року № 15-44079; відомістю № КС-12 обліку обладнання змонтованого щодо реконструкції електролізної установки; актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 09.02.2016; актом робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівлі, споруди, приміщення від 17.02.2016.

Стосовно доводів відповідача викладених в акті перевірки про те, що позивачем завищено витрати на 32 969 580,00 грн за 2012 рік за придбані у ТОВ «Енергоінжиніринг» товари, судом встановлено наступне.

На виконання вимог суду позивачем до матеріалів справи надано довідку від 09.09.2022 щодо відображення у складі витрат ДП «НАЕК «Енергоатом» (відокремленого підрозділу «Південноукраїнська АЕС» та Южно-Українського відділення відокремленого підрозділу «Складське господарство») з метою визначення об`єкту оподаткування податком на прибуток з операцій придбання товарів у ТОВ «Енергоінженіринг» у період з 02.07.2012 (дата укладання до договору) по 07.06.2013 (дата акту перевірки ДПС № 659/41-10/24584661 від 07.06.2013, перевіряємий період - 2012 рік).

Подана довідка підписана особисто головним бухгалтером ДП НАЕК «Енергоатом» Наталією Вашетіною.

Як зазначено в Довідці, протягом 2012 - 2013 років на склади ЮУВ ВП «Складське господарство» оприбутковано товару придбаного у ТОВ «Енергоінженіринг» по договору від 02.07.2012 №ПУ-30860-ДЗ на загальну суму - 33 404 750.00 грн (без ПДВ), яка включає в себе:

- за 2012 рік: 32 969 579,82 грн (без ПДВ) - сума, яка оскаржується ДП «НАЕК» «Енергоатом»;

- за 2013 рік: 435 170,18 грн (без ПДВ) - сума, яка не приймає участі у спорі.

Тобто, станом на 07.06.2013 (на дату складання акта перевірки за пєревіряємий період - 2012 рік) та на звітну дату - 30.06.2013 (дата проміжної фінансової звітності), придбана у 2012 році у ТОВ «Енергоінженіринг» комплектна електролізна установка для виробництва водню типу СЕУ-20 з системою автоматизації на загальну суму 32 969 579,82 грн (без ПДВ) продовжувала зберігатись на складах ЮУВ ВП «Складське господарство» і обліковувалась у незавершеному балансі у дебетовому сальдо субрахунку 2052 «Обладнання, що потребує монтажу», що підтверджується даними карток складського обліку.

Передача зі складів ЮУВ ВП «Складське господарство» комплектної електролізної установки для виробництва водню типу СЕУ-20 підрядній організації ПАТ «Юженергострой» для її монтажу на об`єктах ВП «ПАЕС» відбулася лише у жовтні 2014 року, що підтверджується Актами передачі обладнання до монтажу №№ 14-37150 та 14-37170 типової форми М-15, даними карток складського обліку та Авізо ЮУВ ВП «Складське господарство» №79 від 31.10.2014 про передачу товару зі складів на ВП «ПАЕС» (бухпроведення: Дт683004 Кт 2052), у т.ч. на суму 32 969 579,82 грн (без ПДВ)).

Як наслідок, оскільки з 02.07.2012 по 07.06.2013 у бухгалтерському обліку ДП «НАЕК «Енергоатом» операції з придбання у ТОВ «Енергоінженіринг» обладнання на суму 32 969 579,82 грн (без ПДВ), не призвели до виникнення ні Доходів ні витрат, відповідно дана операція ніяким чином не вплинула на розмір податку на прибуток ДП «НАЕК «Енергоатом» звітний пєревіряємий період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарська операція із ТОВ «Енергоінженіринг» оформлена необхідними документами, що підтверджують її реальність та дійсні зміни в майновому стані позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об`єкту оподаткування по спірним господарським операціям, контролюючий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача та третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач безпосередньо у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Між тим, наявність податкових накладних та актів виконаних робіт, дійсно є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов`язання / зменшення від`ємного значення ПДВ, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов`язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об`єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки постачальників в ланцюгу постачання, ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б таким особам збільшувались/зменшувались суми грошових зобов`язань з податку на прибуток, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентами недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов`язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

За таких обставин, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.06.2013 року № та №, складені Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

3. Стягнути на користь Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2294,00 грн (дві тисячі двісті дев`яносто чотири грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» (, адреса: 01032, місто Київ, вул. Назарівська, будинок 3).

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, м.Київ, вул. Кошиця, 3, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 17.10.2022.

Суддя П.О. Григорович