Справа № 380/7283/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7283/22 пров. № А/857/10584/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 380/7283/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Сокальського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Ланкевич А. З.,

час ухвалення рішення 31.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Сокальського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України у виді книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ та зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у виді книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з позицією відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання паспорта у формі книжечки, а не питання відповідності заяви про видачу паспорта вимогам закону. Зазначає, що відповідачем вирішено по суті заяву та в ній містилася відмова у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Звертає увагу, що судом не було досліджено копію заяви від 16 листопада 2021 року та неправильно встановлено обставини справи, оскільки із заявою зверталася донька апелянта, а не сама апелянт та датою фактичного подання заяви було не 16 листопада 2021 року, а 24 грудня 2021 року. Крім того, зазначає, що відповідач у оскаржуваній відмові зазначає про відсутність відповідного рішення суду щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, однак суд першої інстанції не надав оцінку вказаній підставі відмови відповідача. Вказує, що покликання суду на висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки спірні правовідносини не є аналогічними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачем не дотримано встановлену законом процедуру звернення за видачою паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки позивач не зверталася до відповідача із заявою встановленого зразка та необхідними документами, які передбачені Тимчасовим порядком №456, а тому підстави для прийняття рішення щодо видачі паспорта у відповідача відсутні. Зазначає, що рішення про видачу паспорта не приймалося, а лист відповідача №4636-553/4636.1-21 від 24 грудня 2021 року має роз`яснювальний характер та не тягне для позивача правових наслідків, оскільки не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2021 року позивач в якості законного представника її неповнолітньої дочки ОСОБА_2 звернулася до Сокальського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області із заявою довільної форми, в якій просила видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України зразка 1994 року у виді книжечки у зв`язку з релігійними переконаннями.

До заяви були додані наступні документи: копія свідоцтва про народження; копія довідки з місця проживання; копія паспорта законного представника.

Листом відповідача №4636-553/4636.1-21 від 24 грудня 2021 року повідомлено позивачу про те, що 20 листопада 2012 року прийнято Закон України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI, яким чітко визначено форму паспорта громадянина України ID-картка, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затверджені, зокрема, зразок бланка, його технічний опис, порядок подання заяв, дії працівників під час прийому заяв, оформленні та видачі паспорта. Виходячи із системного аналізу норм права, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду книжка чи картка, що містить безконтактний електронний носій) неможлива без обробки персональних даних особи. Враховуючи викладене, у ДМС та її територіальних органів відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII «Про затвердження Положення про паспорт громадянина України».

Вважаючи у зв`язку із цим конституційні права та інтереси її доньки порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася в суд з цим позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивач не зверталася до відповідача із заявою встановленого зразка про видачу паспорту у формі книжечки із необхідними для цього документами, тому застосування до спірних правовідносин правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17 є неможливим.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1,2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом ч.2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 статті 3 Закону України від 23 квітня 1991 року №987-XII "Про свободу совісті та релігійні організації" (далі - Закон №987-XII) кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Ч.1 статті 4 Закону №987-XII передбачає, що громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується.

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Згідно з пп."а" п.1 ч.1 ст.13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

За змістом ч.6 статті 7 Закону №5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя. Окремі види даних про стан здоров`я та про засудження до кримінального покарання можуть вимагатися лише у разі, якщо вони є підставою для видачі документа, що посвідчує особу.

Відповідно до ч.3 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Згідно з ч.1, 2 статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

За змістом ч.2 статті 15 Закону №5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1, 4, 5 ст.16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом. Головний обчислювальний центр здійснює автоматизовану перевірку даних, отриманих з бази даних розпорядника Реєстру, формує набори даних та забезпечує виготовлення документів. За фактом виготовлення документа відомості про серію та номер документа, дату персоналізації, номер використаного бланка в електронній формі передаються ВІС відповідним уповноваженим суб`єктом.

Згідно з ч.7 ст.16 Закону №5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

За змістом ч.1, 2, 4 ст.21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до ч.7 ст.21 Закону №5492-VI до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім`я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово "відмова".

Згідно з п.1, 3, 5, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Крім того, з 21 червня 2019 року набрав чинності Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за №620/33591 (далі - Тимчасовий порядок № 456), з пункту 1 якого вбачається, що цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N№2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року №719-V), та визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з відмовою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Сокальського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ. З такою заявою особа звернулася вперше.

Відповідно до п.13 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; - свідоцтво про народження; - дві фотокартки розміром 35х45 мм; - у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на видачу паспорта у формі паспорта книжечки, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до територіального підрозділу ДМС в установленому порядку.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 від 16 листопада 2021 року, яка адресована до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій вони просили оформити та видати дитині, у зв`язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України № НОМЕР_1 . До заяви додано: копію свідоцтво про народження дитини; копію довідки з місяця проживання; копію паспорта законного представника (а.с.42).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у поданій заяві не повідомлено, що дитина і мати не дають вказаному територіальному підрозділу ДМС згоду на обробку їх персональних даних в силу неприпустимості втручання держави в їх особисте і сімейне життя, у зв`язку з чим не погоджуються на оформлення паспорта громадянина України у формі пластикової ІD-картки з безконтактним електронним носієм із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру та присвоєнням принизливого для людини замість її імені унікального номеру запису в реєстрі.

Крім того, до заяви не долучено дві фотокартки розміром 35х45 мм, доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

Зі змісту листа відповідача №4636-553/4636.1-21 від 24 грудня 2021 року вбачається, що підставою відмови було те, що станом на час розгляду заяви позивача у відповідача відсутнє рішення суду, яке зобов`язує відповідача видати паспорт, а тому відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Разом з тим, відповідач при опрацюванні поданої заяви не встановив, чи можливо вважати подану позивачем заяву підставою для оформлення та видачі паспорта громадянина України, оскільки не з`ясовано питання щодо відповідності заяви формі, встановленій чинним законодавством, не встановлено чи подано до вказаної заяви весь необхідний перелік документів, а відмовив з підстав відсутності рішення суду, що є вимогою, коли особа вже зверталася і їй було відмовлено та є рішення суду, яким зобов`язано ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку, виходячи з аналізу наведених вище правових норм.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у вищевказаному листі підставою для відмови в оформленні та видачі дитині паспорта громадянина України у формі книжечки зазначено, що паспорт громадянина України оформляється і видається відповідно до Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Постанови №302 виключно у формі картки та не може бути видано без згоди заявника на обробку персональних даних. Жодних інших підстав або навіть згадувань про неподання заяви відповідної форми та необхідного чи повного пакету документів взагалі у вказаному листі не містилося.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у виді книжечки зразка 1994 року, яке викладено у листі №4636-553/4636.1-21 від 24 грудня 2021 року, діяв не на підставі та не у спосіб визначений чинним законодавством України, а тому з метою захисту прав позивача необхідно визнати протиправною відмову відповідача у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у виді книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Сокальського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача із урахуванням висновків суду.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині їх задоволення, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у виді книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у такий спосіб, оскільки відповідачем не було перевірено заяву та пакет документів на предмет їх відповідності наведених вище вимогам.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 380/7283/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову відповідача у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Сокальського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , від 16 листопада 2021 року із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 18 жовтня 2022 року.