Справа № 240/1336/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 240/1336/21

адміністративне провадження № К/990/27007/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі №240/1336/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Житомирської обласної прокуратури, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області - про стягнення матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вимогою стягнути з Держави України в особі Житомирської обласної прокуратури матеріальну шкоду, заподіяну положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, за період з 01.07.2015 по 25.03.2020 у сумі 944985,25 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2022, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2022, в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у спірний період у відповідача не було правових підстав для застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» при визначенні розміру посадового окладу позивача, оскільки положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яким передбачено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, було чинним, а у рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 відсутня вказівка на ретроактивність такого.

Ухвалами Верховного Суду від 29.07.2022 та від 13.09.2022 касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2022 повернуто особі, яка її подала.

04.10.2022 до Верховного Суду потворно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2022.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. При цьому, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у спірних правовідносинах, а саме: статей 8, 13 Закону України «Про оплату праці», пункту 9 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», пункту 11 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», частини четвертої статті 41, пункту 14 частини першої статті 92, частини другої статті 131-1, частини третьої статті 152 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини першої, другої, третьої і сьомої статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Однак таке посилання скаржника на вказану підставу касаційного оскарження не слід брати до уваги, адже у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №120/1674/21-а вже було сформовано правовий висновок щодо застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у період з 01.07.2015 по 25.03.2020.

Правовий висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини третьої статті 152 Конституції України в розрізі стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати на користь прокурора, звільненого на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», вже міститься у постанові 18.08.2022 у справі №200/2499/21-а.

Інші норми права, на які посилається скаржник, на обґрунтування підстав касаційного оскарження, носять загальний характер. Скаржник не наводить необхідності формування висновку Верховного Суду у цій справі саме щодо цих норм (усунення колізії, тлумачення норми тощо).

Водночас Верховний Суд не може самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу повинен вказувати заявник касаційної скарги з одночасним її обґрунтуванням з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За таких підстав клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі №240/1336/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська