Справа № 420/1872/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1872/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому (з урахуванням зміненої позовної заяви, а.с.125-133) просить:

стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 254273,76 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят три гривень 76 коп.) майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси № 28 від 07.02.2017 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії з підстав того, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» вiд 28.12.2014 року № 76-VIII внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, а приписами підпункту 1 п. 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої ст. 50-1, а згідно з частиною 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» » від 14.10.2014 року № 1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а останнім не визначено такого перерахунку, тому підстави для проведення перерахунку призначеної пенсії відсутні.

В той же час, позивач вказує, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України № 7-P(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У цьому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність і не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах i установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду. збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Внаслідок прийнятого Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, на думку позивача, йому була завдана майнова школа у розмірі недоотриманої пенсії за вислугою років відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення №18-9 вих-17 від 31.01.2017 року, виданої військовою прокуратурою Південного регіону України на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2013 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 27.07.2016 року № 488).

Позивач зазначає, що відповідно до тієї ж самої постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», він набув право на перерахунок пенсії з 01.09.2016 року.

Згідно зробленого підрахунку, за період часу з 01.09.2016 року по 30.11.2019 року (39 повних місяців), як вказує позивач, ним було недоотримано 254273 грн. 76 коп. пенсії.

Ухвалою судді від 10.03.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого засідання.

28.04.2020 року від Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідно до бюджетного законодавства Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є розпорядником коштів нижчого рівня і на Уповноважені отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету.

Тобто, у зв`язку з цим, окремі юридичні особи, в тому числі, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, та шкода, у разі дійсного її спричинення, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

На виконання вимог вищевказаного Закону та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 зі змінами та доповненнями, Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють безспірне списання коштів з рахунків боржника, які відкриті в органі Казначейства (стягнення конкретних сум з конкретних боржників).

На думку відповідача, законодавством покладено на органи Казначейства виконання рішень суду у відповідності до Порядку про стягнення коштів з державних органів. У разі надходження виконавчого документа про стягнення коштів з держаного органу до органу Казначейства в якому відкриті рахунки цього органу, орган казначейства буде вживати заходи передбачені пп. 24-33 Порядку. Тобто, необхідність залучення органів казначейства у такі справи відсутня, тим паче у якості відповідача.

Крім того, пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки) або за його місцезнаходженням, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () не значаться в мережі установ та організацій, що отримують Фінансування з державного та місцевих бюджетів та рахунки зазначеної установи в управлінні Казначейства не відкривалися.

Рахунки зазначеної установи відкриті в Головному управлiння державноп казначейської служби України в Одеський області (вул. Садова 1-A. а/с 92, м.Одеса, 65001, )

З огляду на зазначене, вимоги позивача щодо про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 254 273, 76 грн. майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, на думку відповідача, не підлягають задоволенню.

09.10.2020 року від Головного управління ДКСУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає що вимога про відшкодування шкоди на користь позивача є похідною від вимоги про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними. Проте, як вбачається із матеріалів позовної заяви позивачем не заявлено вимоги про визнання дій чи бездіяльності протиправними ГУ ДКСУ в Одеській області чи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами, на думку відповідача, у цій справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (дії посадових осіб якого на думку позивача, призвели до порушення його прав та законних інтересів), а не ГУ ДКСУ в Одеській області.

Крім того, відповідач звертає увагу, що відповідно до п. 23-1 ст. 1 Бюджетного кодексу України, єдиний казначейський рахунок відкритий центральному органу виконавчої влади. що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Водночас, згідно з положеннями ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки i збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках. Тому, стягнення з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України майнової шкоди в розмірі 254273,76 грн. призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Державної казначейської служби України, оскільки кошти, які виділяються на утримання ДКСУ, як окремої юридичної особи та суб`єкта господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб.

Також відповідач зазначає, що 14.09.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду було прийнято рішення у зразковій справі №560/2120/20 про перерахунок пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного Суду України вiд 13.12.201 №7-p(11)/2019.

При ухваленні вищевказаного рішення Верховний Суд дійшов висновку, що первинна редакція ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII набула чинності 13.12.2019 та підлягає застосуванню починаючи із цією дати. Також суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідного органу Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії з 13.12.2019.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі було здійснено перерахунок пенсії позивача з 13.12.2019, враховуючи положення рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-p(II)/2019.

Відповідач звертає увагу, що у вищевказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що в період з 01.01.2015 до 13.12.2019 в Україні не було жодного Закону чи іншого нормативно правового акту, що визначав би умови чи порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Водночас особи, яким пенсія цього виду була вже призначена, продовжували її отримувати в призначеному розмірі (сума виплати не була зменшена), а також мали право змінити вид пенсійного забезпечення (наприклад, звернутися при призначення їм пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.20103 №1058-IV).

Усталена практика Верховного Суду свідчить про безпідставність вимог заявників до органів Пенсійного фонду України про перерахунок їм після 01.01.2015 пенсії на умовах та в порядку, що був визначений ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII ( у редакції до 01.01.2015) та редакції ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 №№1697-VII, яка фактично набрала чинності лише 13.12.2019.

Беручи до уваги вищевикладене, відповідач зазначає, що право на перерахунок пенсії відповідно до положень ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» виникло у ОСОБА_1 з 13.12.2019, а не з 01.09.2016 як ним було зазначено у позовній заяві.

Також відповідач вказує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Вимагаючи відшкодування упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Проте, жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 отримав би зазначені ним у позовній заяві доходи не було надано.

Отже, на думку відповідача, позивачем не підтверджено факту заподіяння йому матеріальної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між матеріальною шкодою та діями заподіювача, незаконність яких не визнана.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду в Одеській областi та матеріальною шкодою, а також й настання - відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 17.04.2020 року подало до суду пояснення на позов, згідно яких просило у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, пославшись на те, що рішення Конституційного Суду України не може бути підставою для стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь позивача у розмірі 254273,76 грн. майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним за період з 01.06.2016 по 30.11.2019, оскільки рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019 не може бути застосовано до правовідносин, що виникли до 13.12.2019 року.

Ухвалою від 02.06.2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 22.07.2020 року об 11 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року замінено первісного відповідача Держава Україна в особі ДКСУ в м. Одесі Одеської області належним відповідачем Держава Україна в особі Головного управління Державноп казначейської служби України в Одеській областi та залучено співвідповідачем - Головне управління ПФУ в Одеській області

Ухвалою від 21.10.2020 року зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням наказу голови Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року №22-ОС/Д/С «Про встановлення обмежень, спрямованих на запобігання, виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVІD-19) в Одеському окружному адміністративному суді на період запровадження в Україні карантинних заходів».

Ухвалою від 25.08.2022 року провадження у справі поновлено. Продовжено розгляд справи зі стадії, на якій його було зупинено.

У судове засідання, призначене на 20.09.2022 року на 10:00 годину, позивач не з`явився, був повідомлений належним чином, 16.09.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідачі у судове засідання 20.09.2022 року на 10:00 також не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно.

Від представника ГУ ПФУ в Одеській області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ГУ ДКСУ в Одеській області про причини неявки суд не повідомило.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній письмовими доказами.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.10.2020 року отримує пенсію за вислугою років, призначену в порядку ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

03.02.2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси із заявою про проведення перерахунку пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси № 28 від 07.02.2017 року, позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії згiдно довідки від 31.01.2017 № 18-9вих-17, виданої Військовою Прокуратурою Південного регіону України, з підстав того, що частиною 18 статті 50-1 Закону 1789 визначено, що призначені працівникам прокуратури пенси перераховувалися у зв`язку з підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII (Закон № 76) внесено зміни до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч.18 викладено в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

За приписами підпункту 1 пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року (далі - Закон № 1697-VII), визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Положення частини 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХII, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв`язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року. Тобто, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року (набрала чинності з 01.12.2015 року), та на час звернення за перерахунком пенсії на підставі частини 18 статті 50-1 Закону № 1789 XII, зазначена норма втратила чинність.

Згідно з частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а останнім не визначено такого перерахунку, тому підстави для проведення перерахунку призначеної пенсії відсутні.

Позивач, вважаючи, що у зв`язку із тим, що внаслідок прийнятого Верховною Радою України неконституційного положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, йому була завдана майнова шкода у розмірі недоотриманої пенсії 254 273 грн. 76 коп. за вислугою років відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення № 18-9 вих-17 від 31.01.2017 року, виданоп військовою прокуратурою Південного регіону України на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 27.07.2016 року № 488), звернувся із позовом до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Станом на дату призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, частина перша якої (в редакції, чинній на час призначення пенсії) встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії) передбачалося, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, станом на момент призначення позивачу пенсії, Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII було передбачено право осіб, яким призначена пенсія за цим Законом, на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Разом з тим ст.2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VІ від 08.07.2011 року встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», зокрема, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсотків місячного заробітку.

В той же час, положення ст.50-1 Закону №1789-ХІІ щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ від 08.07.2011 року не зазнали. Відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, що регламентували вказаний порядок та підстави, так ч.12 та 17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно стали ч.13 та 18.

14.10.2014 року прийнято новий Закон України Про прокуратуру №1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ, набрав чинності з 15.07.2015 року). Згідно з п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону №1697-VІІ попередній Закон України Про прокуратуру із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 Закону.

Питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури регламентовані ст.86 Закону №1697-VІІ.

У свою чергу, питання перерахунку пенсії у первісній редакції (тобто в редакції прийняття Закону №1697-VII) було врегульовано ч.20 ст.86, якою передбачалось, що, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Отже, первинна редакція ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ та ч.17 (з 01.10.2011 року - ч.18) ст.50-1 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Водночас Законом України Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 року №76-VІІІ (далі - Закон №76-VІІІ) до ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ та ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ зокрема, внесено зміни та викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), а ні порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України Про прокуратуру.

13.12.2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи за конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII ухвалив Рішення №7-р(II)/2019, яким: визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

До того ж Конституційний Суд України установив такий порядок виконання цього Рішення:

- ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- ч.20 ст.86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

У своєму рішенні Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що працівник прокуратури, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, набуває право на отримання пенсії. Пенсійне забезпечення таких працівників здійснюється відповідно до ст.86 Закону.

Відповідно до ч.2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 13.12.2019 року Закон України Про прокуратуру №1697-VII не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", яка набрала законної сили 06.09.2017 року, було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам.

Таким чином, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників органів прокуратури на підставі Постанови КМУ №657 та ухваленням Конституційним Судом України рішення №7-р(ІІ)/2019, позивач набув право на перерахунок пенсії, починаючи з 13.12.2019 року.

Так, у Рішенні №20-рп/2008 від 08.10.2008 року (пункт 5), Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 року (пункт 2.1), Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року визначив, що однією з ознак України, як соціальної держави, є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

У Рішенні Конституційного Суду №5-р/2018 від 22.05.2018 року зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права». Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини 3 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто, у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства.

Таким чином, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист, є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, при перерахунку призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 року по справі №640/1744/20.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року (справа №826/8546/18) звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом №1697-VІІ покладено саме на уряд.

Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Проте рішення суду фактично Кабінетом Міністрів України не виконано.

Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі, пенсії позивача.

Реалізація права позивача на перерахунок пенсії забезпечена саме рішенням Конституційного Суду від 13.12.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, звуження права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення не відбулося, оскільки внаслідок перерахунку пенсії позивачу не відбулось зменшення її розміру, що виключає можливість погіршення становища позивача з огляду на застосування до нього чинних положень ст.86 Закону №1697-VII.

У зв`язку із викладеним, суд вважає, що оскільки право на перерахунок пенсії відповідно до положень ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» виникло у ОСОБА_1 з 13.12.2019 року, він не набув право на перерахунок пенсії з 01.09.2016 року.

Заявлена позивачем сума, яку він просить стягнути обґрунтовується застосуванням відповідачами норми закону, яка в подальшому була визнана неконституційною, посилаючись на приписи частини 3 статті 152 Конституції України.

Зазначена норма Конституції України визначає, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Суд зауважує, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо)

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, проте саме позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено певною особою, до якої пред`явлено позов.

Відповідачі не уповноважені приймати закони, оскільки такими повноваженнями наділена Верховна Рада України. З обставин справи випливає, що відповідачі не приймали іншого нормативного акту, який суперечив би Конституції України, а керувалися у спірних відносинах законодавством, яким були врегульовані питання оплати праці працівників прокуратури. За таких обставин, судом не встановлено, що саме відповідачі є заподіювачами шкоди правам чи інтересам позивача.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 254273,76 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят три гривень 76 коп.) майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (адреса: вул. Садова, 1-А, м.Одеса, 65023, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012, ) про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 254273, 76 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят три гривень 76 коп.) майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів

.