Справа № 140/6057/22
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/6057/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Волинського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Волинський обласний центр зайнятості звернувся з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій протиправними щодо повернення Волинському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року по справі № 903/946/21 та зобов`язання відповідача прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року по справі № 903/946/21.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року у справі № 903/946/21 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь Волинського обласного центру зайнятості 10 519,45 грн. виплаченої допомоги по безробіттю та 2 270,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

За результатами розгляду заяви відповідач повернув вищезазначений наказ без виконання, обґрунтувавши тим, що боржник - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки боржник - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є державним органом, а відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Визначальним для цього Закону є статус боржника. Вказаним Законом не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України.

З урахуванням наведеного вважає, що відповідач безпідставно не виконує рішення суду, підстави для повернення виконавчого документу відсутні, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень щодо позову вказує на те, що позивач Волинський обласний центр зайнятості є державною організацією (установою, закладом), що є стягувачем відповідно до наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року у справі № 903/946/21, а тому з урахуванням положень частини 2 статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень дія цього Закону не поширюється на спірні правовідносини під час виконання даного судового рішення.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів боржник за вищевказаним виконавчим документом Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не зареєстроване в Головному управлінні Казначейства, тобто відсутні відкриті рахунки, на яких обліковуються кошти Пенсійного фонду. Зазначена обставина виключає можливість безспірного списання коштів на виконання згаданого наказу суду відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок №845).

Також посилається на постанову Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 344/20949/18, відповідно до якої виконанню органами Казначейства підлягають виконавчі документи, боржниками по яких виступають боржники - державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Коли боржник не внесений до Єдиного державного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в органах Казначейства, то Казначейство не має можливості виконати рішення суду.

Головним управлінням Казначейства після отримання заяви позивача від 14.03.2022 про виконання наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року у справі № 903/946/21 листом від 22.03.2022 №04-12-06/1548 повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про необхідність вжиття заходів щодо погашення заборгованості, встановленої цим наказом суду. Лист від боржника про виконання даного наказу на адресу Головного управління Казначейства не надходив.

Відповідач звертає увагу на те, що вжив всіх передбачених законодавством заходів, необхідних для виконання вищезазначеного рішення суду, а твердження позивача про відсутність підстав для повернення наказу суду відповідно до підпункту 3 пункту 9 вищезазначеного Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників не відповідає дійсності.

Щодо стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області судового збору у сумі 2481,00 грн. повідомляє наступне.

Оскільки Головне управління Казначейства прав та інтересів позивача не порушувало та діяло відповідно до норм чинного законодавства, тому стягнення судового збору із відповідача призведе до необгрунтованого погіршення майнового стану Головного управління Казначейства як юридичної особи та до витрачання бюджетних коштів.

У відповіді на відзив позивач вважає наведені у відзиві доводи безпідставними та необґрунтованими.

Доводи відповідача про непоширення норм Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень на спірні правовідносини з посиланням на частину 2 статті 2 цього Закону, згідно якої його дія не поширюється на рішення суду, оскільки стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності є помилковими, зважаючи на положення частини 1 цієї статті щодо гарантування виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є держаний орган (підприємство). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду 21.07.2021 у справі № 910/6471/19.

Щодо тверджень відповідача про неможливість списання коштів з рахунків боржника за відсутності у вказаному органі державного казначейства рахунків зазначає наступне.

Законом не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України. За відсутності в законодавстві України такої підстави (у даній справі - не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків) для повернення виконавчого документа, з якої накази суду були повернуті стягувачу без виконання, дії ГУ ДКС України щодо повернення без виконання наказів про примусове виконання рішень судів є протиправними. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 910/12226/16, від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16, від 16.04.2020 у справі № 804/5950/19, від 21.01.2021 у справі № 910/6471/19.

Виходячи з вищевикладеного, вважає твердження відповідача щодо правомірності повернення наказу суду без виконання суперечить правовим позиціям, висловленим у вищевказаних постановах Верховного Суду.

На думку позивача, посилання відповідача на правові висновки, викладені у постанові від 16.09.2020 у справі № 344/20949/18 є помилковими та не відповідає фактичним обставинам спірних правовідносин. Стороною у вказаній справі виступає Івано-Франківська міська рада - орган місцевого самоврядування. В той час, відповідно до статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є держаний орган (підприємство), а не органи місцевого самоврядування.

На підставі наведеного просить позов задовольнити.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач не погоджується з твердженнями позивача про застосування дії Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень на дані правовідносини, оскільки положення цього Закону неможливо застосувати, виходячи лише зі статусу боржника, не з`ясувавши при цьому організаційно-правову форму стягувача, яким позивач у даному випадку є державним органом. Враховуючи це, дія цього Закону не поширюється на спірні правовідносини.

Зазначає, що позивач у відповіді на відзив вказує, що до спірних правовідносин не застосовуються висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 344/20949/18, оскільки стороною у даній справі виступає орган місцевого самоврядування.

Головне управління звертає увагу, що посилання на зазначене вище рішення Верховного Суду здійснене в частині висновку суду про те, що у разі, якщо боржник не внесений до Єдиного державного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в органах Казначейства, то Казначейство не має можливості виконати рішення суду.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не зареєстроване в Головному управлінні Казначейства. Зазначене свідчить про відсутність в Головному управлінні Казначейства відкритих рахунків, на яких обліковуються кошти Пенсійного фонду. Зазначена обставина виключає можливість безспірного списання коштів відповідно до Порядку № 845 на виконання Наказу.

Волинський обласний центр зайнятості у відповіді на відзив зазначає, що Законом не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органах Казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України. Таке твердження позивача вважає безпідставним, необґрунтованим, що не відповідає нормам діючого законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий лист стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. Тобто Порядком №845 передбачено таку підставу для повернення виконавчого документу стягувану як відсутність у боржника відкритих рахунків в органі Казначейства.

Таким чином, вважає, що відповідно до вимог Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших актів законодавства, вимоги, визначені у позовній заяві та відповіді на відзив, а саме: визнання протиправними дій Головного управління Казначейства, зобов`язання Головного управління Казначейства вчинити певні дії та стягнення витрат по сплаті судового збору є такими, що не підлягають до задоволення.

Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної справи в судовому засіданні із викликом сторін.

Дослідивши письмові докази та перевіривши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21 січня 2022 року у справі № 903/946/21 (https://reestr.court.gov.ua/Review/102745781) стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22 в, ) на користь Волинського обласного центру зайнятості (43025, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 3а, р/р - НОМЕР_1 , МФО - 820172 ) 10 519,45 грн. виплаченої допомоги по безробіттю та 2 270,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Волинської області видано Волинському обласному центру зайнятості наказ від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення, дійсний для пред`явлення до виконання до 12 лютого 2025 року.

Волинський обласний центр зайнятості звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області із заявою від 14.03.2022 № 6208/04 про виконання вказаного рішення суду, додавши наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1.

Листом від 28.04.2022 №04-12-06/2253 Про повернення документів Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області повернуло Волинському обласному центру зайнятості наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 без виконання з тих підстав, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області. У даному листі орган Казначейства Волинської області додатково зазначив, що листом від 22.03.2022 №04-12-06/1548 повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про необхідність вжиття заходів щодо погашення заборгованості, встановленої цим наказом суду. Лист від боржника про виконання даного наказу на адресу Головного управління Казначейства не надходив.

09.05.2022 позивач подав для виконання наказ Господарського суд Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом подачі письмової заяви.

Повідомленням головного державного виконавця цього Відділу Турчинського В.Є. від 19.05.2022 цей наказ повернуто позивачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження, оскільки виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

14.06.2022 позивач листом подав скаргу до Державної казначейської служби України на протиправні дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення вищевказаного наказу суду.

За результатами розгляду скарги Державна казначейська служба України листом від 06.07.2022 № 5-06-06/8483 повідомила позивача про те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області діяло у відповідності та в порядку, визначеному законодавством, мотивуючи тим, що згідно з наказом Господарського суду Волинської області від 14.02.2022 № 903/946/21-1 боржником зазначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якого відсутні рахунки у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Волинській області, з яких можливе списання коштів на виконання судового рішення. Враховуючи, що стягувачем по справі № 903/946/21-1 є Волинський обласний центр зайнятості (), який відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом державної влади, а тому у Головного управління відсутні правові підстави для здійснення безспірного списання коштів по справі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою.

Позивач, вважаючи протиправними зазначені дії відповідача щодо повернення наказу без виконання, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону є виконавчими документами, на підставі яких підлягають примусовому виконанню рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до частин 1-3 ст. 6 Закону України №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (ч. 4 ст. 6 Закону України №1404-VIII).

Сторонами виконавчого провадження згідно з положеннями ст. 15 Закону України №1404-VIII є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України Про виконавче провадження, та особливості їх виконання регулює закон України від 05 червня 2012 року №4901-VI Про гарантії держави щодо виконання судових рішень (далі - Закон України №4901-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Частиною 2 статті 2 Закон України №4901-VI передбачено, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені статтею 3 Закону України №4901-VI.

Зокрема, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження, із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Отже, обчислення строку для оцінки своєчасності перерахування стягувачу коштів розпочинається з дати отримання необхідних документів та відомостей центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, вказана стаття Закону передбачає, що джерелом такого фінансування є рахунки боржника - конкретного державного органу.

Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження, а є встановленою Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 (провадження №12-105гс18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 913/356/15 (провадження № 12-5гс19), Верховного Суду у постанові від 10.02.2021 справа №200/7261/13-ц.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845.

Згідно з п. 38 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Тобто, безпосередні дії зі списання коштів виконує саме Казначейство.

У пункті 2 Порядку №845 вказані визначення основних понять, що вживають в ньому.

Безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України Про виконавче провадження.

Згідно з п.3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Тобто, саме вказаним порядком передбачені окремі функції органів Казначейства для виконання рішень про стягнення коштів.

Відповідно до п. 4 Порядку №845 органи Казначейства:

1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання;

2) вживають заходів до виконання виконавчих документів;

3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Отже, на відповідача покладений обов`язок вживати заходи до виконання виконавчих документів.

Згідно з абзацами 1-5 п. 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Згідно з п. 8 Порядку №845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Відповідно до п. 15 Порядку №845 дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

Згідно з п. 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

1) виконавчий документ:

не підлягає виконанню органом Казначейства;

подано особою, що не має відповідних повноважень;

пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

не відповідає вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження;

2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;

6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;

10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;

11) наявні інші передбачені законом випадки.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач листом від 28.04.2022 №04-12-06/2253 повернув позивачу наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 відповідно до підпункту 3 пункту 9 Порядку №845, оскільки боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області.

Відповідач не заперечує, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є органом державної влади, однак не надав доказів відсутності відкритих рахунків боржника в органах Казначейства Волинської області. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач безпідставно застосував підпункт 3 пункту 9 Порядку №845, повертаючи позивачу наказ без виконання, оскільки даний підпункт пункту 9 Порядку не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Як зазначалося вище, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Положення про Державну казначейську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Враховуючи положення статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та усталену судову практику Верховного Суду у постановах від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16, від 16.04.2020 у справі № 804/5950/19, від 21.07.2021 у справі № 910/6471/19, від 09.12.2021 у справі № 280/1446/19, суд констатує, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України.

У контексті зазначеного суд бере до уваги, що відповідно до підпункту 2 пункту 4, підпунктів 2 і 7 пункту 5 Порядку №845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Суд також виходить з того, що застосування норм Порядку №845 та Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень у спосіб, який визначений Головним управління Державної казначейської служби України у Волинській області, створює ситуацію правової невизначеності, що суперечить принципу верховенства права, а також призводить до порушення однієї з основних засад судочинства (обов`язковість судових рішень) та міжнародних зобов`язань України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 зі справи "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 статті 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), а також у низці інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У пункті 53 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка, у справі "Ромашов проти України", у справі "Дубенко проти України" та у справі "Козачек проти України"). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі "Шмалько проти України"). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" і у справі "Крищук проти України").

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 344/20949/18 відносно того, коли боржник не внесений до Єдиного державного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в органах Казначейства, то Казначейство не має можливості виконати рішення суду, слід зазначити наступне.

У даній справі установлено, що боржник - Івано-Франківська міська рада не внесена до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, отже Казначейство не має можливості виконати рішення суду. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що органи казначейства не уповноважені виконувати рішення суду. Однак суд звертає увагу на те, що у наведеному спірному випадку боржник є органом місцевого самоврядування, а не державним органом, як у даних правовідносинах.

Як зазначалося судом вище, підпункт 3 пункту 9 Порядку №845 не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є саме державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а не орган місцевого самоврядування.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що позивач Волинський обласний центр зайнятості є органом державної влади та стягувачем у виконавчому документі, а тому положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень на дані правовідносини не поширюються.

З приводу цього суд зазначає, що Волинський обласний центр зайнятості () відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є державною організацією (установою, закладом).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Суд, повернувшись до положень статті 15 Закону України Про виконавче провадження, наголошує, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

У відповідності до частини 1 статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Проаналізувавши зміст наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1, а саме строки пред`явлення даного виконавчого документу до виконання, суд дійшов висновку, що позивачу виданий даний наказ як юридичній особі, а не як органу державної влади, оскільки наказ дійсний для пред`явлення до виконання до 12 лютого 2025 року, тобто може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років.

Відтак, у даних правовідносинах стягувач не є органом державної влади, а тому твердження відповідача про те, що дія Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень не поширюється на ці правовідносини є помилковими, які не ґрунтуються на всіх обставинах справи.

З урахування вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно повернув позивачу без виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення.

Інших підстав для повернення виконавчого документу стягувачу відповідач не навів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не вчинив всіх необхідних дій, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення.

Таким чином, дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення Волинському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення без виконання є протиправними, з огляду на що відповідача слід зобов`язати прийняти до виконання даний наказ. Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач у даних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, тому на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2481,00 грн, який сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення № 00003365 від 07 липня 2022 року.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення Волинському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення без виконання.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення.

Стягнути на користь Волинського обласного центру зайнятості (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 3а, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43005, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4а, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук