Справа № 160/25214/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/25214/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року (суддя Кадникова Г.В., м. Дніпро) у справі № 160/25214/21

за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

до Кам`янської міської ради

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс"

про звернення стягнення податкового боргу,-

встановив:

У грудні 2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі позивач або скаржник) звернулось до суду із позовом до Кам`янської міської ради (далі відповідач), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс" (далі третя особа), у якому просило звернути стягнення податкового боргу Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс" у розмірі 1 544 843,80 грн. на кошти Кам`янської міської ради.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване неналежним обґрунтуванням позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано зокрема тим, що рішення відповідача від 29.05.2015 №1319-63/VI «Про надання згоди на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс», яким надано дозвіл на звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, не реалізовано на момент подання позову, ні на теперішній час. Зазначає, що оскільки рішення відповідача від 29.05.2015 №1319-63/VI не реалізоване, то це рішення не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також, посилається на постанову Верховного Суду у справі № 160/2598/20, яка, на думку скаржника, є аналогічною справі, що розглядається.

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалась.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Представник третьої особи не з`явився до суду, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області перебуває КП ДМР "Комсервіс".

Згідно статуту КП ДМР «Комсервіс» - підприємство комунальної форми власності, засновником якого є Кам`янська міська рада.

Статут КП «Комсервіс» затверджено рішенням міської ради від 31.03.2010 №90-06/VI. Власником та засновником підприємства є територіальна громада м.Кам`янського (наразі Кам`янська міська територіальна громада) в особі Кам`янської міської ради.

У підприємства виник податковий борг по платежам до бюджету, тому на виконання вимог ст.59 ПК України Дніпродзержинською ОДПІ сформовано та вручено платнику податкову вимогу № 5903-25 від 06.01.2015 року.

22.05.2015 прийнято рішення про опис майна КП ДМР «Комсервіс» у податкову заставу, що сторонами не оспорюється.

Листом від 10.02.2015 року Дніпродзержинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до Дніпродзержинського міського голови із поданням у відповідності до п. 96.1. ст. 96 Податкового кодексу України (а.а. 46).

29.05.2015 Кам`янська міська рада прийняла рішення №1319-63/VI «Про надання згоди на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс», яким надано згоду засновника на звернення підприємства до господарського суду із заявою по порушення справи про банкрутство (а.с. 85).

У 2015 році відбулося часткове погашення податкового боргу, проте актами перевірок нараховано значні суми штрафних санкцій, які самостійно платником погашені не були.

З метою стягнення податкового боргу, податковий орган звертався з позовами до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким винесено постанови про стягнення заборгованості з КП ДМР «Комсервіс» з рахунків відкритих в установах банків.

На протязі 2015-2020 років на розрахункові рахунки боржника направлялись інкасові доручення (платіжні вимоги), які поверталися установами банку без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на розрахункових рахунках та накладанням арешту за іншими виконавчими документами.

На виконання вимог абз.2 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішенням суду від 25.04.2019 по справі №160/9701/18 адміністративний позов задоволено.

На виконання рішення суду від 30.10.2019 ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято рішення №3/04-36-55-60 про погашення усієї суми податкового боргу, яке разом з листом про проведення оцінки майна, яке перебуває у податковій заставі направлено 04.11.2019 до органу управління боржника - Кам`янської міської ради.

ГУ ДФС у Дніпропетровській області 22.12.2018 звернулось до Кам`янської міської ради з поданням в порядку п.96.1 ст.96 ПК України.

Відповідач листом від 14.02.2019 №04/118 повідомив ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що рішенням відповідача від 29.05.2015 №1319-63/VI «Про надання згоди на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» надано дозвіл на звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс» та на порушення справи про банкрутство.

В подальшому, відповідач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення податкового боргу Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Комсервіс" у розмірі 1 544 843,80 грн. на кошти Кам`янської міської ради.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент звернення ГУ ДФС у Дніпропетровській області до Кам`янської міської ради з поданням у межах ст.96 ПК України, рішення про надання дозволу на порушення справи про банкрутство третьої особи вже було прийнято, тобто вимога законодавства виконана, про що повідомлено ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Суд апеляційної інстанції в цілому погоджується із висновками суду першої інстанції та зауважує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.18 та 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 96.1 статті 96 ПК України визначено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Приписами п. 96.3 ст. 96 ПК України визначено, що відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пункті 96.1 цієї статті рішень надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог орган державної податкової служби зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Колегією суддів зі змісту матеріалів справи встановлено, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області 22.12.2018 звернулось до Кам`янської міської ради з поданням в порядку п.96.1 ст.96 ПК України.

В подальшому, листом від 14.02.2019 Кам`янська міська рада повідомила ГУ ДФС у Дніпропетровській області про прийняте міською радою рішення від 29.05.2015 №1319-63/VI «Про надання згоди на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс», яким надано згоду на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс».

Колегія суддів зазначає, що згідно приписів статті 96 ПК України, погашення податкового боргу комунального підприємства шляхом звернення стягнення суми податкового боргу такого комунального підприємства на кошти органу місцевого самоврядування в управлінні якого перебуває комунальне підприємство можливо за умови вжиття передбачених п. 96.1 ст. 96 ПК заходів і вони не дали результату.

Відтак, прийняття відповідачем рішення в передбаченому чинним законодавством порядку за певних обставин виключає можливість звернення контролюючого органу до суду з позовом про звернення стягнення податкового боргу на кошти органу місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок вказано Верховним Судом в постанові від 09.03.2021 у справі № 160/2598/20.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем прийнято рішення від 29.05.2015 №1319-63/VI «Про надання згоди на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс», яким надано згоду на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс».

Тобто, наявність рішення відповідача від 29.05.2015 №1319-63/VI свідчить про виконання ним приписів ст. 96 ПК України.

В свою чергу, існування рішення відповідача від 29.05.2015 №1319-63/VI спростовує безрезультатність вжиття позивачем заходів, передбачених п. 96.1 ст. 96 ПК.

Доказів того, що рішення відповідача від 29.05.2015 №1319-63/VI втратило чинність, матеріали справи не містять.

Також, позивачем не подано до матеріалів справи жодного доказу, що вжиття ним передбачених п. 96.1 ст. 96 ПК заходів не дало результату. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази про відмову у прийнятті або поверненні судом заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство третьої особи.

Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що на момент звернення ГУ ДФС у Дніпропетровській області до Кам`янської міської ради з поданням у межах ст.96 ПК України, рішення, яким відповідач надав згоду на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс», вже було прийнято. Таким чином, вимога ст.96 ПК України відповідачем виконана, про що повідомлено ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що наявність у відповідача Кам`янської міської ради формального рішення від 29.05.2015 року № 1319-63/VI «Про надання згоди на порушення справи про банкрутство комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Комсервіс, яким надано дозвіл на звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство не може бути використане судом як підстава для відмови у задоволенні позову, адже воно до теперішнього часу не реалізоване (не виконане) ні платником податків, ні органом управління, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 96 ПКУ передбачається певний алгоритм дій, які мають передувати стягненню податкового боргу платника податків за рахунок коштів органу місцевого самоврядування.

Згідно п. 96.3. ст. 96 ПКУ відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пункті 96.1 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

З цього нормативного припису вбачається, що контролюючий орган має право звернутися до суду з відповідним позовом протягом строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства, який для справ такої категорії складає 3 місяці згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, починаючи з дня, наступного після закінчення 30 календарних днів з дня направлення звернення.

Слід зазначити, що рішення, яке було прийняте відповідачем на звернення контролюючого органу від 29.05.2015 року № 1319-63/VI реалізоване не було.

Після прийняття цього рішення, але з огляду на його не виконання протягом тривалого строку, позивач знов звернувся з поданням від 22.12.2018 року в порядку ст. 96 Податкового кодексу України, на яке отримав відповідь від 14.02.2019 року про прийняте міською радою рішення від 29.05.2015 року № 1319-63/VI. Але, протягом встановленого процесуальним законом строку позивач до суду не звернувся, при цьому позов було подано лише у грудні 2021 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що подання від 22.12.2018 року як передумова звернення до суду, яка визначена ст. 96 Податкового кодексу України, втратило свою чинність і не може бути підставою для такого звернення, адже протягом визначеного процесуальним законом строку позивач до суду не звернувся.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду в справі № 160/2598/20 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ця справа має інші фактичні обставини, а саме відсутність прийнятого органом місцевого самоврядування рішення про надання згоди на порушення справи про банкрутство.

Крім того, слід зазначити, що виходячи з аналізу статті 96 ПК України, обов`язок контролюючого органу на звернення із позовною заявою до органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке комунальне підприємство або його майно, із позовом про звернення стягнення податкового боргу на кошти такого органу виникає виключно у разі відсутності у боржника власного майна, яке може бути внесено в податкову заставу, або після продажу внесеного в податкову заставу майна такого підприємства і лише за умови недостатності суми коштів, отриманих від такого продажу, для погашення податкового боргу. Наведені в пункті 96.1 статті 96 ПК України особливості погашення податкового боргу комунальних підприємств не змінюють послідовність реалізації стадій стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 цього Кодексу.

Аналогічний підхід до застосування наведених норм права викладено у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року (справа №826/15776/15), від 20 грудня 2019 року (справа №826/19486/15), від 11 вересня 2019 року (справа №826/8951/15), від 26 грудня 2018 року (справа №810/3735/15), від 6 листопада 2018 року (справа №807/903/15).

Згідно ст. 95 ПКУ контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п. 95.3. ст. 95 ПКУ стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 95.7. ст. 95 ПКУ продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації.

Згідно п. 95.10. ст. 95 ПКУ з метою реалізації майна, яке перебуває у податковій заставі, проводиться експертна оцінка вартості такого майна для визначення початкової ціни його продажу. Така оцінка проводиться у порядку, визначеному Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно п. 95.12. ст. 95 ПКУ платник податків має право самостійно здійснити оцінку шляхом укладення договору з оцінювачем. Якщо платник податків самостійно не здійснює оцінку протягом одного місяця з дня прийняття рішення про реалізацію майна, контролюючий орган самостійно укладає договір про проведення оцінки майна.

Вбачається, що таких дій з боку позивача вчинено не було. Так у матеріалах справи наявні акти опису майна № 26 та 27 від 10.06.2015 року. Майно за актом № 26 зареєстровано в державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Нерухоме майно, описане в акті № 27 не зареєстровано в реєстрі через відсутність повної адреси такого майна.

20.10.2019 року прийняте рішення контролюючим органом про погашення всієї суми податкового боргу на підставі рішення суду по справі № 160/970/18 шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі.

Втім контролюючий орган не вчинив відповідних дій щодо продажу майна, лише надіславши пропозицію відповідачу про проведення експертної оцінки майна.

У травні 2020 року було з`ясовано, що описане у податкову заставу майно було відчужено, за що застосовано позивачем штрафну санкцію до платника податків.

Разом з тим, згідно зі ст. 9 З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV у разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Вочевидь, такі винятки на даний випадок не поширюються.

Отже, публічне обтяження рухомого майна (яким є податкова застава), що зазначене в акті опису № 26 та зареєстроване у відповідному державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не втрачає сили для нового власника такого майна.

При цьому позивачем не надано доказів, щодо відсутності іншого майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

За таких обставин колегія суддів вважає що передумови, які визначені ст. 96 Податкового Кодексу України, для звернення стягнення на кошти органу місцевого самоврядування не виконані в повному обсязі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З цих підстав, колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують. Однак слід доповнити мотивувальну частину рішення наведеними висновками.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив по суті вірне рішення, але неповно з`ясував обставини справи та не надав ним оцінку, а тому слід апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі № 160/25214/21 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 17.10.2022 року.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко