Справа № 160/11195/22
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
27 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з вимогами з урахуванням уточнення від 16 серпня 2022 року:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправною;
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.06.2022 р. та призначити пенсію за віком з дати звернення, тобто з 09.06.2022 року;
- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням стажу роботи відповідно записів у трудовій книжці колгоспника Укр. № 0375468 від 20.09.1987 р. та трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1987 р, та зарахувати до страхового стажу наступні періоди роботи:
- період роботи в колгоспі «імені Свердлова» П`ятихатського р-ну Дніпропетровської області з 21.09.1979 р. по 01.10.1987 р.,
- період роботи в колгоспі «імені Коцюбинського» Новобузького р-ну Миколаївської області з 19.08.1989 р. по 23.01.1990 р.,
- період роботи в колгоспі «Світанок» Новобузького р-ну Миколаївської області з 24.01.1990 р. по 15.11.1992 р.,
- період роботи в колгоспі «Радушний» Дніпропетровської області з 29.12.1992 р. по 29.07.1994 р.;
- період роботи в Виробничому об`єднанні «Агросвіт» Дніпропетровської області з жовтня по листопад 2015 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області правом на подання відзиву на позов не скористалось.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно даних трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.09.1987 року, 21.09.1979 року прийнята в члени колгоспу ім.Свердлова на посаду доярки на МТФ (загальні збори),
- 01.10.1987 року звільнена з членів колгоспу та з посади (наказ № 8 від 15.09.1987 р.),
- 19.08.1989 року прийнята в члени колгоспу ім.Коцюбинського (наказ № 73 від 31.08.1989 р.),
- 23.01.1990 року переведена в колгосп «Світанок» у зв`язку з розділенням колгоспу (рішення № 13 від 19.01.1990 р.),
24.01.1990 року прийнята в члени колгоспу «Світанок» Новобузького р-ну за переведенням (наказ № 22 від 29.01.1990 р.),
- 15.11.1992 року звільнена з членів колгоспу «Світанок» (наказ № 2 від 01.12.1992 р.),
- 29.12.1992 року прийнята в колгосп «Радушний» дояркою (наказ № 104-к від 29.12.1992р.),
- 29.07.1994 року звільнена за власним бажанням (наказ № 57-к від 02.08.1994 р.).
Згідно даних вказаної трудової книжки, ОСОБА_1 у період 1980-1986 роки, 1990-1991 роки відпрацювала встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів за рік) у вказаний період; у період 1979 рік відпрацьовано 69 днів, у період 1987 рік 231 днів, у 1989 рік 52 дні; у період 1992 року кількість відпрацьованих трудових днів не вказана.
Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_1 від 21.10.1987 року, ОСОБА_1 14.01.2005 року прийнята на посаду сторожа до ТОВ з ІІ «Агросвіт» (наказ № 4к від 11.01.2005р.),
- 12.09.2011 року переведена охоронцем служби безпеки (наказ № 219/1-к від 12.09.2011р.),
- 01.12.2005 року звільнена з посади охоронця за власним бажанням з ТОВ «ВО «Агросвіт» (наказ № 102-к від 01.12.2015 р.).
09.06.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії № 45 від 15.06.2022 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказано, що страховий стаж становить 26 років 09 місяців 09 днів, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення. До трудового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі імені Свердлова з 21.09.1979 по 01.10.1987, оскільки в архівній довідці від 01.06.2022 №457 по батькові відсутнє або зазначено в скороченій формі; період роботи в колгоспі імені Коцюбинського з 19.08.1989 по 23.01.1990, оскільки відсутня довідка про встановлення та вироблений мінімум вихододнів в даному господарстві; період роботи в колгоспі «Світанок» з 24.01.1990 по 15.11.1992, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум вихододнів в даному господарстві та довідка про зміну назви господарства; період роботи з 29.12.1992 по 29.07.1994, оскільки в наказі про звільнення з роботи міститься виправлення; період з жовтня по листопад 2015 року, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи, а саме даними трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.09.1987 року, 21.09.1979 року прийнята в члени колгоспу ім.Свердлова на посаду доярки на МТФ (загальні збори),

- 01.10.1987 року звільнена з членів колгоспу та з посади (наказ № 8 від 15.09.1987 р.),

- 19.08.1989 року прийнята в члени колгоспу ім.Коцюбинського (наказ № 73 від 31.08.1989 р.),

- 23.01.1990 року переведена в колгосп «Світанок» у зв`язку з розділенням колгоспу (рішення № 13 від 19.01.1990 р.),

24.01.1990 року прийнята в члени колгоспу «Світанок» Новобузького р-ну за переведенням (наказ № 22 від 29.01.1990 р.),

- 15.11.1992 року звільнена з членів колгоспу «Світанок» (наказ № 2 від 01.12.1992 р.),

- 29.12.1992 року прийнята в колгосп «Радушний» дояркою (наказ № 104-к від 29.12.1992р.),

- 29.07.1994 року звільнена за власним бажанням (наказ № 57-к від 02.08.1994 р.).

Згідно даних вказаної трудової книжки, ОСОБА_1 у період 1980-1986 роки, 1990-1991 роки відпрацювала встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів за рік) у вказаний період; у період 1979 рік відпрацьовано 69 днів, у період 1987 рік 231 днів, у 1989 рік 52 дні. У період 1992 року кількість відпрацьованих трудових днів не вказана.

Щодо роботи в колгоспі «Радушний» в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 20.09.1987 року, в графі «Відомості про роботу» зазначено, окрім відомостей про членство в колгоспі, дані щодо прийняття на роботу: 29.12.1992 року прийнята дояркою (наказ № 104-к від 29.12.1992 р.), 29.07.1994 року звільнена за власним бажанням (наказ № 57-к від 02.08.1994р.).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що основним документом - трудовою книжкою позивача - підтверджено стаж роботи у період з 21.09.1979 по 31.12.1979 року у кількості 69 днів, у період з 01.01.1980 року по 31.12.1986 року, з 01.01.1987 року по 01.10.1987 року у кількості 231 день, з 19.08.1989 року по 31.12.1989 року у кількості 52 дні, з 01.01.1990 року по 31.12.1991 року, з 29.12.1992 року по 29.07.1994 року.

Щодо відсутності належного завіряння записів трудової книжки ОСОБА_1 суд вказує, що ведення трудових книжок у вказаний період здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (надалі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції № 162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений за згодою сторін", п.1 ст.29 КЗпП РСФСР".

Також пунктом 8.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 Про трудові книжки працівників і службовців.

Згідно пункту 18 вказаної Постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Щодо сплати страхових внесків, згідно Реєстру застрахованих осіб, та періоду страхового стажу жовтень-листопад 2015 року суд вказує, що частиною 16 статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема: порушення встановленого порядку нарахування, обчислення та строків сплати страхових внесків.

Аналізуючи положення статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд робить висновок, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

В свою чергу, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення працівника права на призначення чи перерахунок пенсії. Таким чином, працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії працівникові періоду його роботи.

На підставі викладеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії № 45 від 15.06.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надавши правову оцінку обставинам справи, а також висновків суду у даній справі щодо підтвердження права позивача на зарахування до страхового стажу період роботи з 21.09.1979 по 31.12.1979 року у кількості 69 днів, у період з 01.01.1980 року по 31.12.1986 року, з 01.01.1987 року по 01.10.1987 року у кількості 231 день, з 19.08.1989 року по 31.12.1989 року у кількості 52 дні, з 01.01.1990 року по 31.12.1991 року, з 29.12.1992 року по 29.07.1994 року та з 01.10.2015 року по 30.11.2015 року, враховуючи наявність страхового стажу ОСОБА_1 - 26 років 09 місяців 09 днів (згідно рішення № 45 від 15.06.2022 року), суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня настання права на пенсію на підставі заяви від 09.06.2022 року.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ІК в ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, буд.3, м.Тернопіль, 46021, ІК в ) про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії № 45 від 15.06.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.09.1979 по 31.12.1979 року у кількості 69 днів, у період з 01.01.1980 року по 31.12.1986 року, з 01.01.1987 року по 01.10.1987 року у кількості 231 день, з 19.08.1989 року по 31.12.1989 року у кількості 52 дні, з 01.01.1990 року по 31.12.1991 року, з 29.12.1992 року по 29.07.1994 року та з 01.10.2015 року по 30.11.2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня настання права на пенсію на підставі заяви від 09.06.2022 року.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 жовтня 2022 року.

Суддя Е.О. Юрков