Справа № 760/31948/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1617/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Остапенка Олександра Сергійовича /далі - інспектор поліції Остапенко О.С./ (адреса: 61016, м. Харків, вул. Переяславська, 23/88), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції /далі - Управління патрульної поліції/ (адреса: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315А), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) Головного управління Національної поліції в Харківській області /далі - ГУ НП в Харківській області/ (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

24.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшов вказаний адміністративний позов, датований 23.11.2021, за підписом представника позивача - адвоката Гелхвіідзе Д.Р. (діє на підставі ордеру), в якому позивач просить суд:

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5028335 від 14.11.2021, винесену інспектором взводу 1, роти 1, батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департамент патрульної поліції, лейтенантом поліції Остапенком Олександром Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визнати протиправною та скасувати;

- закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5028335 за ч 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 ;

- стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень та судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 30.11.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.12.2021 вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що інспектором поліції Остапенко О.С. було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5028335 від 14.11.2021, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 340,00 грн штрафу.

Як зазначає позивач, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 14.11.2021 близько 13 год 53 хв на автодорозі в с. Травневе, Харківської області в межах автодороги М-03 «Київ-Харків- Довжанський» 448 км, позивач, керував автомобілем Toyota Land Cruiser 200, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 та рухався зі швидкістю 78 км/год, перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 28 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вимірювання проводилось приладом TruCam TC000706, бодікамерою zm0129.

Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що поліцейський перед винесенням оскаржуваної постанови ознайомив позивача із зображенням на приладі TruCam з відміткою 78 км/год.

Звертає увагу, що він не мав можливості перевірити дистанцію та точку застосування вказаного приладу щодо транспортного засобу, яким керував позивач. Окрім того, вимірювання здійснювалося приладом TC000706 в той час, як оскаржувана постанова містить посилання на прилад TruCam TC000706.

Наголошує, що фіксація швидкості автомобіля під керуванням позивача здійснювалась поліцейським з рук, що ставить під сумнів правильність отриманих за допомогою приладу вимірювань.

Як вказує позивач, на його вимогу інспектором було надано експертний висновок щодо приладу TC000706, а не приладу TruCam TC000706, що був вказаний в оскаржуваній постанові, а тим більше з простроченим терміном дії.

Окрім того, позивач вказує, що свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/21367 містить відомості щодо іншого номеру приладу TruCam LTI 20/20 TC000706 ніж той, що зазначено в оскаржуваній постанові.

За таких обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Щодо правової позиції ГУНП в Харківській області

23.09.2022 Солом`янського районного суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 22.09.2022, за підписом представника ГУНП в Харківській області - Корнєєвої Я.Ю. (підписант згідно ЄДР), в якому викладено заперечення проти позовних вимог.

Зокрема, представник відповідача вказує, що ГУНП в Харківській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки його працівники не мають відношення до винесення оскаржуваної позивачем постанови, оскільки лейтенант поліції Остапенко О.С. перебуває в трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції та є поліцейським територіального (відокремленого) підрозділу Департаменту патрульної поліції, а саме управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Просить врахувати такі обставини при ухваленні рішення у справі.

Щодо правової позиції інших відповідачів

Інші відповідачі своїм правом подання відзиву не скористалися. Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримали, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме: Управління патрульної поліції в Харківській області - 03.09.2022, а Департамент патрульної поліції - 31.08.2022.

Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідачів на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини, справи встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне:

14.11.2021 інспектором поліції Остапенко О.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5028335 (а.с. 9) за змістом якої, 14.11.2021 о 13 год 53 хв, Травневе, дорога М-03, 448 км., водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, номерний знак НОМЕР_2 , у населеному пункті с. Травневе зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах на 28 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam tc000706, бодікам zm0029, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

В якості додатків в оскаржуваній постанові зазначено фототаблиці та відео з приладу TruCam tc000706, бодікам zm0029.

До позовної заяви долучено копію експертного висновку «лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc, США (а.с. 10) за змістом якого, вказаний прилад відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі «Лазерний вимірювач вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20. Вимоги технічного захисту інформації.

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія експертного висновку від 27.09.2018 «лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20» (а.с. 11) за змістом якого в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт. Об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних. В змісті вказаного висновку також вказано, що його дія поширюється на зразки об`єктів експертизи із заводськими номерами наведеними у додатку, зокрема, TC000706. При цьому, вказано, що термін дії експертного висновку - до 27.09.2021.

До позовної заяви також долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/21367 від 16.02.2022 (а.с. 15) за змістом якого лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20, № TC000706, виробництва Laser Technology Inc., США, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювання швидкості - від 2 км/год до 320 км/год, максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +-1% в діапазоні від 2-1 км/год до 320 км/год. В змісті вказаного свідоцтва вказано, що воно чинне до 16.02.2022.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом у населеному пункті с. Травневе зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах на 28 км/год.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що інспектором Остапенко О.С. оцінювалися наступні докази: фототаблиці та відео з приладу TruCam tc000706, бодікам zm0029.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, також звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, проте доказів того, що останній перевищив швидкість руху саме в межах населеного пункту більше як на 20км/год, порушивши п. 12.4 ПДР України, суду ненадано. Так, зокрема, відповідачем не надано відзиву, відео з фіксацією порушення, схему організації руху на місці вчинення правопорушення для перевірки розміщених відповідних дорожніх знаків, з яких би вбачалось, що правопорушення вчинено в межах населеного пункту.

Окрім того, інспектор притягнув позивача до адміністративної відповідальності на підставі показників приладу з простроченим, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, експертним висновком щодо відповідного вимірювача швидкості.

Інших доказів, які б відповідно до статті 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, в процесі розгляду відповідачем не надано.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку поліцейських, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо скасування оскаржуваної постанови.

Разом з тим, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного, Департамент патрульної поліції є єдиним належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Щодо вимоги про закриття провадження

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в ст. 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у ст.ст. 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КУпАП). Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 2301/243/17.

На підставі наведеного, суд відмовляє в задоволені вимог в частині закриття справи щодо позивача про вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Висновок суду

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5028335 від 14.11.2021, винесену інспектором взводу 1, роти 3, батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Остапенко О.С. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо витрат на правничу допомогу

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою та другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частин третьої-четвертої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вбачається, що для того, щоб встановити, чи скористалась особа своїм правом на професійну правничу допомогу, наявність у неї у зв`язку з цим судових витрат та їх розмір, сторона має надати відповідні докази в установленому законом порядку.

Розмір витрат на правничу допомогу в позовній заяві визначено в сумі 1 500,00 грн.

На підтвердження надання позивачу адвокатом правничої допомоги до справи долучено, зокрема, копії:

-квитанції до прибуткового касового ордеру серії 02ААА3 № 409752 від 23.11.2021 на суму 1500,00 грн (а.с. 16),

-акту виконаних робіт № 08-цс/ад від 23.11.2021 (а.с. 17).

Суд звертає увагу на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо судових витрат, викладеною, зокрема, в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia, заява № 58442/00), за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

З урахуванням наведеного, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на результати розгляду адміністративного позову, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі, вказаному в позові, а саме у сумі 1 500,00 грн, оскільки такий розмір є доведеним та відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності з урахуванням складності та значення справи для сторін.

На підставі наведеного, витрати позивача на правову допомогу у сумі 1 500,00 грн покладаються судом на Департамент патрульної поліції.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 18).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Остапенка Олександра Сергійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково - в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову ЕАО № 5028335 від 14.11.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу 1, роти 3, батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Остапенко Олександром Сергійовичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ):

- 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору, сплаченого за подання адміністративного позову;

- 1 500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень) витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич