Справа № 640/37896/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2022 року адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь вихідну допомогу у сумі 49 130 грн. 13 коп.

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на момент звільнення Генеральна прокуратура України не здійснила виплату усіх належних йому сум, що зумовило зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача вихідну допомогу в сумі 49 130 грн. 13 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98 346 грн. 35 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Зокрема, відповідач зазначає, що положення ст. 44 Кодексу законів про працю України не передбачають можливості виплати вихідної допомоги працівникові у разі припинення з ним трудового договору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, Офіс Генерального прокурора звертає увагу, що у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває справа № 640/22589/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, на думку відповідача, задоволення у цій справі позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні призведе до подвійного стягнення коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, наполягаючи на законності та обгрунтованості судового рішення, посилається на те, що Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги.

Відповідно до положень ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що з 1996 р. ОСОБА_1 працював в органах прокуратури.

Наказом № 1141ц від 17.10.2019 р. позивача звільнено з посади заступника начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби - начальника управління роботи з кадрами та персоналом державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 18 жовтня 2019 р. на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Сторонами не заперечується, що вихідна допомога при звільненні позивачеві не виплачувалась.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно частини 4 статті 40 Кодексу законів про працю України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до частини 1 статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

У постанові від 23.12.2020 р. у справі 560/3971/19 Верховний Суд дійшов висновку, що частиною 5 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною 4 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми Кодексу законів про працю України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, ОСОБА_1 протиправно не виплачено вихідну допомогу при звільненні.

При цьому, частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України установлено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що положення ст. 44 Кодексу законів про працю України не передбачають можливості виплати вихідної допомоги працівникові у разі припинення з ним трудового договору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» є помилковим, внаслідок неправильного тлумачення наведених правових норм.

Не може бути підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення і посилання скаржника на те, що задоволення у цій справі позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні призведе до подвійного стягнення коштів, оскільки рішення у справі № 640/22589 не ухвалено.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 жовтня 2022 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Cуддя В.П.Мельничук

Cуддя О.М.Оксененко