Справа № 380/2046/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2046/22 пров. № А/857/9435/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року (прийняту у м. Львові суддею Брильовським Р.М.) про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 380/2408/21 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати постанову Франківського ВДВС м. Львова від 09.04.2001 про арешт майна.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що заявлені ним позовні вимоги відносяться до юрисдикції загальних судів та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що суддя суду першої інстанції при постановленні ухвали допустив неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Тому просив скасувати вказану ухвалу і ухвалити нове рішення, яким визнати недійсною постанову Франківського ВДВС м. Львова від 09.04.2001 та зобов`язати відповідача зняти відповідне обтяження на майно.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що через халатність виконання повноважень службовими особами Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було порушено його майнові права.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів видно, що спірні правовідносини пов`язані з бездіяльністю Західного міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Львів) в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 26.12.2000 у цивільній справі, внаслідок чого позивач вважає, що порушено його право на користування своєю власністю.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо оскарження постанов винесених в межах виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, прийнятого, зокрема, в порядку цивільного судочинства повинні вирішуватися за загальними правилами, встановленими частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме судом який видав виконавчий документ.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

А частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стороною виконавчого провадження до адміністративного суду лише в разі відсутності у законі іншого порядку судового оскарження.

Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця, державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ, якщо з позовом звернулася сторона виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку про те, що спір щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного чи приватного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі, винесеного місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства, належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, і його потрібно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач у цій справі є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення у цивільній справі.

Отже, для оскарження постанови про арешт майна боржника встановлений порядок, передбачений ст. ст. 447 - 453 ЦПК України, а саме, подання скарги на рішення, дію або бездіяльність виконавця до суду, який розглянув справу.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 05.03.2021 у справі № 640/19503/19, адмін. провадження № К/9901/1100/20.

А також узгоджуються з правовою позицією яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року в справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року в справі №545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах №370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (пров. № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

За вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови Франківського ВДВС м.Львова від 09.04.2001 про арешт майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися цивільним судом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження у справі в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 380/2408/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин