Справа № 520/19110/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 р. Справа № 520/19110/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.12.21 по справі № 520/19110/21

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 07.09.2021 № 2 викладену у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 14.09.2021 № 969;

- зобов`язати Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 07.09.2021 №2 (реєстраційний вхідний номер № 903 від 07.09.2021 Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства протиправно відмовив у наданні інформації, на запит позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною відмову Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 07.09.2021 № 2 викладену у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 14.09.2021 № 969.

Зобов`язано Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 07.09.2021 №2 (реєстраційний вхідний номер № 903 від 07.09.2021 Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради).

Відмовлено у стягненні з Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі № 520/19110/21 скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат, та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання про розподіл судових витрат задовольнити, стягнувши з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19800,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні його клопотання про розподіл судових витрат, оскільки позивачем наведено детальне обґрунтування та подано належні докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на що, враховуючи, що відповідач не обґрунтував необхідності зменшення розміру відшкодування таких витрат, вважає, що їх розмір є доведеним, співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, їх обсягом, та значенням справи для її учасників, а клопотання про розподіл цих судових витрат таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03.09.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма", із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати: 1) копію статуту, положення комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма"; 2) копію службових та посадових обов`язків директора комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма".

Листом від 06.09.2021 за № 802 комунальне підприємство "Благоустрій міста Ізюма" повідомило позивача, що у відповідності до ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", комунальне підприємство "Благоустрій міста Ізюма" не віднесено до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати інформацію на запити відповідно до вимог Закону.

З посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", зазначено, що комунальне підприємство "Благоустрій міста Ізюма" визнається розпорядником інформації лише щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, як суб`єкт господарювання, який займає домінуюче положення на ринку, зокрема в сфері надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, у зв`язку із чим не має можливості надати запитувану інформацію, оскільки не є її розпорядником.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необхідності визнання протиправною відмову відповідача щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 та зобов`язаня Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 07.09.2021 №2 (реєстраційний вхідний номер № 903 від 07.09.2021 Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради).

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат, виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем надано суду копію договору про надання юридичних послуг від 13.08.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем, також надані додаткова угода від 29.09.2021 та акт виконаних робіт від 29.09.2021.

Згідно п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги б/н від 13.08.2021 року сторонами погоджено, що за надання правничої (правової) допомоги клієнт протягом терміну і на умовах визначених додатковою угодою до цього договору, сплачує адвокату гонорар.

З п. 1 Додаткової угоди від 29.09.2021 до Договору про надання правничої допомоги б/н від 13.08.2021 року, сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за Договором про надання правничої допомоги б/н від 13.08.2021 року в рамках позову ОСОБА_1 до комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" про визнання протиправною відмови КП "Благоустрій міста Ізюма", викладеної у листі від 14.09.2021 року №969, щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 07.09.2021 року №2, складається з:

1) правничої допомоги у зв`язку із складанням документа: позовної заяви - вартість: три мінімальні заробітні плати станом на 01.01.2021;

2) правничої допомоги у зв`язку із складанням документа: клопотання позивача про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження - вартість 20% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021;

3) правничої допомоги у зв`язку із складанням документу: клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - вартість 10% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021. Всього: вартість - 19800,00 грн.

Пунктом 3 цієї Додаткової угоди погоджено, що оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом не пізніше 15 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно акту № 18 до договору про надання правничої допомоги б/н від 13.08.2021 року, сторонами підтверджено надання адвокатом в межах договору про надання правничої допомоги б/н від 13.08.2021 року, перелічених вище послуг, а саме: правничої допомоги у зв`язку із складанням позовної заяви - вартість - 18000,00 грн.; правничої допомоги у зв`язку із складанням документа: клопотання позивача про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження - вартість 1200,00 грн.; правничої допомоги у зв`язку із складанням документа: клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - вартість - 600,00 грн. Загальна вартість послуг - 19800,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано до заяви детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; обґрунтування та зазначення витраченого адвокатом часу, натомість гонорар встановлено не від витраченого адвокатом часу, а виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021.

Разом з цим, надання правничої допомоги у зв`язку із складання позовної заяви на суму 18000 грн. не є співмірними з обсягом та складністю справи.

За правилами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частиною першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим, що передбачено у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені не лише з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й чи була їх сума обґрунтованою.

Приписи ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України містять критерії розподілу судових витрат, які суд повинен врахувати при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Так, пунктами 1, 2, 4 ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, згідно правового висновку наведеного Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 червня 2021 року у справі №820/479/18 (адміністративне провадження №К/9901/365/19), при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як зазначено вище, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до суду першої інстанції надано копію договору про надання юридичних послуг від 13.08.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем, також надані додаткова угода від 29.09.2021 та акт виконаних робіт №18 від 29.09.2021.

Згідно вказаних документів, зазначено про надання позивачеві адвокатських послуг загальною вартістю 19800,00 грн., які складаються з:

- правничої допомоги у зв`язку із складанням позовної заяви, вартість 18000,00 грн.;

- правничої допомоги у зв`язку із складанням документа: клопотання позивача про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, вартість 1200,00 грн.;

- правничої допомоги у зв`язку із складанням документу: клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, вартість 600,00 грн.

Загальна вартість послуг 19800,00 грн.

Проте, в підтвердження надання правової допомоги у зазначеному розмірі, суду не представлено жодного розрахунку погодинної вартості наданої правової допомоги, який, як зазначено вище, повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на її вчинення/надання, з огляду на що доводи апеляційної скарги в частині доведеності у повному обсязі позивачем понесених ним витрат на професійну правничу допомогу з огляду на їх детальне обґрунтування, та з посиланням на їх співмірність із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та їх обсягом, є необґрунтованими.

Крім того, вартість надання правничої допомоги зі складання позовної заяви на суму 18000,00 грн., колегія суддів вважає необґрунтованою та непропорційною до предмета спору (складності справи) та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає також завищеною вартість складання клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - 1200,00 грн. (20% мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року), та клопотання про звільнення від сплати судового збору - 600,00 грн. (10% мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року).

Доказів того, що розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним значенню справи для позивача, в тому числі впливом результату вирішення справи на його репутацію або публічним інтересом до справи, матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене вище, позивачем всупереч вимогам статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено розумності та неминучості витрат на оплату послуг адвоката у сумі 19800,00 грн. із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх обсягом, та значенням справи для сторони, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, до суми 2000,00 грн., що на переконання суду, відповідатиме критерію розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з непідтвердження матеріалами справи факту їх понесення позивачем.

З приводу наведеного слід зазначити, що відповідно до приписів п. 1 частини 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якою унормовано витрати на професійну правничу допомогу, закріплено, що для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару та іншу правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Між тим, позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу надано до суду першої інстанції копію договору про про надання юридичних послуг від 13.08.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем, також надані додаткова угода від 29.09.2021 та акт виконаних робіт№18 від 29.09.2021, згідно із якими сторонами узгоджено, що оплата послуг адвоката здійснюється позивачем не пізніше 15 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу, з посиланням на непідтвердження факту їх понесення позивачем, оскільки для цілей розподілу таких витрат, їх розмір визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема, що підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в оскаржуваній частині і ухвалення нового рішення у частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі № 520/19110/21 - скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Прийняти постанову, якою клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Курило