Справа № 440/7503/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17 жовтня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/7503/22

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні заяву Виконавчого комітету Полтавської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської територіальної громади до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської територіальної громади звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 02.06.2022 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Полтавської міськради від 29.03.2022 №49".

Ухвалою від 12 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

14 вересня 2022 року позивачем надано до суду документ про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 19.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано докази.

Через канцелярію суду відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з не обґрунтованістю підстав звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши предмет та підстави заявленого позову, судом дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, з огляду на наступне.

Пунктами 4 та 5 частини п`ятої статті 160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів /пункт 4/; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини /пункт 5/.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами другою, четвертою та п`ятою статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частин першої та третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року /далі - Закон №1697-VII/ представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, прокурор вправі представляти інтереси держави в суді у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій може звернутися до суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів держави не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови і на підставі визначеного законом порядку. Тобто здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Водночас в адміністративному процесі прокурор набуває статусу позивача в разі, якщо певними діями, рішеннями чи бездіяльністю порушено інтерес держави у публічних правовідносинах, а орган, який уповноважений реалізовувати або захищати такий інтерес, відсутній або в силу закону не наділений повноваженнями самостійно звертатися до суду.

З аналізу висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05 жовтня 2021 року у справі №380/2266/21, слідує, що при зверненні прокурора до суду з позовом в інтересах держави суд повинен перевірити не тільки наявність мети подання прокурором позову, а саме: «захист інтересів держави внаслідок завдання шкоди або існування загрози завдання шкоди», а й з`ясувати відсутність або наявність державного органу, який здійснює контроль у відповідній сфері правовідносин, та у разі наявності такого органу перевірити вчинення ним належних дій у такій сфері правовідносин та повноваження на самостійне звернення до суду з позовом.

В постанові від 13 липня 2022 року у справі №120/1460/21-а Верховний Суд зазначив, що представництво прокурором держави в суді:

по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

по-друге, в позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;

по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій, спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

У справі, що розглядається, в обґрунтування підстав звернення до суду з позовом прокурор вказує на те, що в порушення вимог Порядку створення та використання матеріальних резервів для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 775, Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 02 червня 2022 року прийнято рішення "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Полтавської міськради від 29 березня 2022 року №49". Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень, є виключною компетенцією ради. Листом Полтавської окружної прокуратури Полтавської області №55-114-6780ВИХ-22 від 13 червня 2022 року запропоновано Полтавській міській раді скасувати рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 02 червня 2022 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Полтавської міськради від 29 березня 2022 року №49", проте рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 02 червня 2022 року не скасовано, що свідчить про допущення Полтавською міською радою бездіяльності у захисті держави та територіальної громади.

Приймаючи до уваги такі доводи прокурора, суд разом з цим зобов`язаний перевірити вчинення належних дій /допущення бездіяльності й органу, який відповідно до покладених на нього законодавством завдань проводить перевірки щодо законності дій у відповідній сфері правовідносин (в спірному випадку - у сфері використання матеріальних резервів), видає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог законодавства у такій сфері, звертається до суду з позовом у визначених законом випадках тощо.

Відповідно до пункту 45 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту забезпечує контроль за створенням та використанням матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання.

Згідно із статтею 98 вказаного Кодексу матеріальні резерви для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій створюються з метою їх використання у разі загрози або виникнення надзвичайних ситуацій.

Матеріальні резерви для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій створюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (оперативний матеріальний резерв), іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий матеріальний резерв), місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування (регіональний та місцевий матеріальні резерви) та суб`єктами господарювання (об`єктовий матеріальний резерв).

Порядок створення та використання матеріальних резервів для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій визначається Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку створення та використання матеріальних резервів для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 775 /далі - Порядок №775/, матеріальний резерв - запас будівельних і пально-мастильних матеріалів, лікарських засобів та виробів медичного призначення, продовольства, техніки, технічних засобів та інших матеріальних цінностей (далі - матеріальні цінності), призначених для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, надання допомоги постраждалому населенню, проведення невідкладних відновлювальних робіт і заходів.

Відповідно до пункту 12 Порядку №775 матеріальні резерви використовуються виключно для: здійснення запобіжних заходів у разі загрози виникнення надзвичайних ситуацій; ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; проведення невідкладних відновлювальних робіт і заходів; надання постраждалому населенню необхідної допомоги для забезпечення його життєдіяльності; розгортання та утримання тимчасових пунктів проживання і харчування постраждалого населення; забезпечення пально-мастильними та іншими витратними матеріалами транспортних засобів підприємств та громадян, залучених для евакуації постраждалого населення із зони надзвичайної ситуації та можливого ураження; забезпечення електроенергією, природним газом, хімічними реагентами та товарно-матеріальними цінностями підприємств для безперебійного надання житлово-комунальних послуг на території, де оголошено воєнний стан.

Пунктами 15 та 16 Порядку №775 встановлено, що відповідальність за створення та використання матеріальних резервів, здійснення контролю за їх наявністю несуть посадові особи органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та підприємств відповідно до закону. ДСНС здійснює методичне керівництво та контроль за створенням та використанням матеріальних резервів.

З огляду на вищевикладене правове регулювання, наявні підстави для висновку, що контроль за використанням центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання матеріальних резервів, в тому числі продовольства, здійснює ДСНС.

Зі змісту позовної заяви слідує, що в порушення вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 КАС України прокурором не наведено обґрунтування підстав звернення до суду з позовом у зв`язку із нездійсненням або неналежним здійсненням ДСНС контролю за використанням виконавчим комітетом Полтавської міської ради матеріальних резервів (продовольства) або відсутністю у ДСНС повноважень на самостійне звернення до суду з позовом.

Таким чином, позовну заяву подано без додержання вимог статті 23 Закону №1697-VII, статті 53 та частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини тринадцятої статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 172 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської територіальної громади до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Позивачеві усунути недоліки протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 та частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, із зазначенням обґрунтування підстав для звернення до суду з позовом у зв`язку із нездійсненням або неналежним здійсненням ДСНС контролю за використанням виконавчим комітетом Полтавської міської ради матеріальних резервів (продовольства) або відсутністю у ДСНС повноважень на самостійне звернення до суду з позовом, та доказів надіслання копій такої позовної заяви іншим учасникам справи.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява буде йому повернута.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва