Справа № 380/469/22
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/469/22
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

19 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження питання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій просить:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 91785,96 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на момент виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено наступних сум: - компенсація за неотримане речове майно у розмірі 14882,35 грн., яка була виплачена 29.10.2021; - компенсація за невикористані дні соціальної відпустки учаснику бойових дій у розмірі 6609,55 грн., яка була виплачена 16.11.2021; - індексація грошового забезпечення у розмірі 70239,67 грн., яка була виплачена 20.12.2021. Додатково вказує, що повний розрахунок із ним проведено лише 20.12.2021, а загальна сума виплат, які не було здійснено на момент звільнення позивача з військової служби становить 91731,57 грн.

Позивач також вказує, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, то ОСОБА_1 набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою судді від 01.02.2022 позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків, зокрема, запропоновано позивачу подати в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду (вул.Чоловського, 2, м.Львів, 79018) в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вказаної ухвали від 01.02.2022 представником позивача подано до суду заяву на усунення недоліків позовної заяви від 25.03.2022, до якої, зокрема, долучено додаткові пояснення щодо строку звернення до суду.

Як слідує з вказаних пояснень, позивач вважає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, зазначає, що перебіг строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розпочинається з дня вчинення роботодавцем кінцевого розрахунку з працівником - адже саме в цей день позивачу стає відома кількість днів затримки розрахунку та з`являються підстави для застосування статті 117 КЗпП України.

Відтак, позивач переконаний, що оскільки відповідач 20.12.2021 виплатив йому індексацію грошового забезпечення, а 10.01.2022 він звернувся до суду з цим позовом, то ним не пропущено строк звернення до суду з вимогою в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій.

Ухвалою судді від 28.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Вказано, що питання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України середнього заробітку за несвоєчасну виплату при звільненні компенсації за невикористані дні соціальної відпустки учаснику бойових дій та компенсації за неотримане речове майно буде вирішуватися судом під час розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 30.03.2022 провадження у даній справі зупинено на період дії воєнного стану.

18.04.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено наступним чином: 29.10.2021 виплачено компенсацію за неотримане майно, 16.11.2021 виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки та 20.12.2021 індексацію грошового забезпечення. При цьому, зазначає, що наведені суми слід розмежовувати, оскільки такі стосуються різних виплат та виплачені на виконання окремих судових рішень. Оскільки із даним позовом позивач звернувся лише 10.01.2022, відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення до суду в частині заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби щодо несвоєчасної виплати компенсації за неотримане речове майно та щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Окрім цього, відповідач також звертає увагу на судову практику Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц та вказує на право суду зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 03.10.2022 клопотання позивача про поновлення провадження у справі задоволено. Поновлено провадження у даній справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 до 20.11.2017 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до Витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 №305 від 20.11.2017 солдата ОСОБА_1 , гранатометника 1-го відділення спеціального патрульного взводу 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону згідно з підпунктом «ї» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які в особливий період проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився), звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 49 о/с від 17.11.2017 з військової служби в запас без права носіння військової форми одягу виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 20 листопада 2017 року.

Як видно з матеріалів справи, на час звільнення позивача з військової служби, військовою частиною не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не виплачено індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за неотримане речове майно та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

29.10.2021 відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 14882,35 грн., 16.11.2021 відповідачем виплачено позивачу компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій у сумі 6609,55 грн., 20.12.2021 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 70239,67 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку, наявними в матеріалах справи.

Позивач вважає, що оскільки виплата індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій відповідачем у день його звільнення не проведена, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон України №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 2, 4 ст.9 цього Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частина 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції на час виключення позивача зі списків) передбачала, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частина друга статті 233 КЗпП України передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а положення частини другої статті 233 КЗпП України стосуються виключно звернення до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення заробітної плати.

Крім того, суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановлюючи своєчасність розрахунку з позивачем при звільненні (компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій, компенсації за неотримане речове майно, індексації грошового забезпечення), суд зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 16.11.2021 в розмірі 6609,55 грн (компенсація за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій), 29.10.2021 в розмірі 14882,35 грн (компенсація за неотримане речове майно) та 20.12.2021 в розмірі 70239,67 грн (індексація грошового забезпечення), що підтверджується виписками по картковому рахунку, і цей факт визнається позивачем.

Тобто, днем фактичного розрахунку з позивачем, а саме: виплати компенсації за неотримане речове майно є 29.10.2021; виплати компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій є 16.11.2021; виплати індексація грошового забезпечення є 20.12.2021 і саме з цих днів, на думку суду, необхідно обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таких виплат.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду з вимогою в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій) лише 10.01.2022, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що остаточний розрахунок з ним був проведений лише 20.12.2021, коли була виплачена індексація грошового забезпечення, оскільки позивачу до того було відомо, що розмір компенсації вартості за неотримане речове майно становить 14882,35 грн., розмір компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій становить 6609,55 грн., і саме 29.10.2021 та 16.11.2021 відповідно, кошти в таких сумах нараховано на картковий рахунок останнього.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003695 та у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі № 380/1181/21, від 12.10.2021 у справі №380/1750/21, від 10.02.2022 у справі № 380/9771/21, від 05.09.2022 у справі № 380/399/22.

Згідно з положень п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплату грошової компенсації за неотримане речове майно) слід залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, як передбачено п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - залишити без розгляду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплату грошової компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористані дні соціальної відпустки як учаснику бойових дій).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна