Справа № 127/21676/22
Суддя: Ковбаса Ю. П.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/183/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаса Ю.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Пенькового Віталія Володимировича, про скасування постанови серії ДП18 № 807103, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Пенькового В.В. про скасування постанови серії ДП18 № 807103 від 24.03.2022 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та просив поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Позов відділом прийому суду передано судді 28.09.2022.

Позивач, звертаючись до суду, подав клопотання про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом, яке мотивовано тим, що постановою інспектора взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенант поліції Пеньковий В.В. від 24.03.2022 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Але, 28.03.2022 ОСОБА_1 вступив на військову службу добровольцем до ТРО (ДФ №1 Вінницької МТГ «Ветеран»). Тому враховуючи його постійну зайнятість на службі в воєнний час з супротиву повномасштабному вторгненню та військової агресії рф на територію України, дана обставина унеможливила своєчасне виконання ним такої процесуальної дії, і він не зміг вчасно оскаржити вищезазначену постанову.

Зазначений адміністративний позов ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року залишено без руху, оскільки не відповідав вимогам встановленим нормами КАС України та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, а саме:

- позивачу необхідно було надати суду в оригіналі документ про сплату судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, постанови (наданої йому інспектором поліції) серії ДП18 № 807103 від 24.03.2022, зазначити належного відповідача та його даних, а також долучити докази, які підтверджують поважність пропущеного строку. Цією ухвалою причини, на які позивач посилався в позовній заяві як на підставу для поновлення йому строку звернення до адміністративного суду, було визнано неповажними, в зв`язку з чим позов було залишено без руху та роз`яснено позивачу право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалу суду від 28.09.2022 про залишення позовної заяви без руху, позивач отримав 30.09.2022, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

В порядку виконання вказаної вище ухвали суду позивачем на адресу суду подана заява, яка мотивована тим, що оригіналу постанови серії ДП18 № 807103 від 24 березня 2022 року у нього не має, та що оригінал вказаної постанови міститься в матеріалах виконавчого провадження ВП № 69086694, з яким він ознайомився 23.09.2022. А також, позивач зазначає, що можливість оскаржити вищевказану постанову він отримав лише після офіційного ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 69086694, з яким він ознайомився тільки 23.09.2022 (копія заяви про ознайомлення додається), а позовну заяву разом з заявою про поновлення строку на оскарження подав 27.09.2022 року.

Враховуючи мотиви заяви позивача, а саме те, що він вступив до лав ТРО та відповідно мав постійну зайнятість на службі у воєнний час з супротиву повномасштабному вторгненню та військової агресії рф на територію України, вважає ці обставини непереборними та такими, що унеможливлюють своєчасне звернення до суду. До заяви додані контракт добровольця територіальної оборони (ДФ №1 Вінницької МТГ «Ветеран») від 28 березня 2022 року, а також копію посвідчення добровольця територіальної оборони серії НОМЕР_1 від 28 березня 2022 року.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до реалізації своїх прав та виконання обов`язків.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, законом встановлено десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом з дня ухвалення відповідного рішення та протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, застосуванню підлягає десятиденний строк звернення до суду з позовом з дня ухвалення відповідного рішення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржувану постанову винесено 24 березня 2022 року, а позов направлено до суду 27 вересня 2022 року, тобто більше чим через шість місяців.

Позивач, зазначаючи поважність причин вказує, про вступ до лав ТРО та відповідно постійну зайнятість на службі. Однак, як вбачається з копії оскаржуваної постанови серії ДП18 № 807103 від 24.03.2022, яка була долучена до позовної заяви разом з іншими додатками, ОСОБА_1 отримав відповідну копію оскаржуваної постанови ще 24.03.2022, що також підтверджується підписом особи, притягнутої до адміністративної відповідальності в графі «10. Копію постанови мною отримано» оскаржуваної постанови. Тобто, вказане свідчить, що позивач був ознайомлений з вказаною постановою.

Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютними та може піддаватися встановленим законом обмеженням, зокрема у частині пов`язаній із способом їх реалізації (в тому числі строки і процесуальна форма звернення до суду).

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 28 травня 1985 року в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13 лютого 2001 року в справі "Кромбах проти Франції", наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20 травня 2010 року в справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд наголошує, що визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 зазначив, що аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Виходячи із системного аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України у контексті практики ЄСПЛ, слід зазначити, що державою встановлено доступні, чіткі та передбачувані процесуальні правила (обмеження), за дотримання яких особа може реалізувати право на судовий захист. Таких правил позивач не дотримався, а тому вважається, що ним не виконано вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Аналогічна норма міститься й у статті 2 КАС України.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у спосіб подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду із наведенням інших підстав для поновлення процесуального строку, чим не виконано ухвали від 28 вересня 2022 року, позовна заява підлягає поверненню заявнику на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Пенькового Віталія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення повернути позивачеві.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: