Справа № 2540/2895/18
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 жовтня 2022 року Чернігів Справа № 2540/2895/18
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі № 2540/2895/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа №2540/2895/18.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2019 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення відсотку грошового забезпечення з 90% до 70% при обчисленні основного розміру пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90 % грошового забезпечення та провести відповідні виплати. В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовлено.
20 вересня 2021 року позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про встановлення судового контролю та зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення протягом 15-ти днів, оскільки позивач вважає, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2019 року не виконується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у справі №2540/2895/18 протягом 30 днів.
28.01.2022 до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі №2540/2895/18.
У звіті відповідач вказав, що на виконання рішення суду від 02.06.2021 у справі №620/3404/21 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Предметом даного спору не було визначення розміру відсотків для перерахунку пенсії з грошового забезпечення заявника. Жодного посилання на те, що перерахунок пенсії повинен здійснюватися з 90% сум грошового забезпечення заявника, встановленого постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі №2540/2895/18 в даному рішенні не мітиться. Відповідач зазначив, що при перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду було врахованого чинне на цей час законодавство.
Позивач у поясненнях на звіт просив у зв`язку з умисним невиконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у справі №2540/2895/18 накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та половину суми штрафу стягнути на користь позивача.
Частиною п`ятою статті 372 КАС України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
При цьому суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Відповідно до статті 6 КАС України та статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що наявність правових підстав для здійснення ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% від відповідних сум грошового забезпечення, було предметом розгляду у справі №2540/2895/18, в якій судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено наявність у позивача права на відповідній перерахунок його пенсії та зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити такий перерахунок.
Вказаним судовим рішенням не встановлено конкретного періоду, за який на ГУ ПФУ в Чернігівській області покладено обов`язок здійснити відповідний перерахунок, та/або обмеження такого періоду початковою чи кінцевою датою.
Отже, рішення суду у справі №2540/2895/18 ГУ ПФУ в Чернігівській області не виконано, а відтак, права позивача, що були захищені таким рішенням суду фактично не відновлені та залишаються ілюзорними.
У свою чергу, Європейський суд з прав людини рішення у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.
Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Більш того, у пункті 46 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ також зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (також рішення ЄСПЛ у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004; у справі «Лізанець проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007).
Водночас у відповідності до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.
Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У свою чергу, як встановлено судом, позивач мав обґрунтовані та розумні сподівання на перерахунок пенсії у розмірі 90% згідно рішення суду.
При цьому зменшуючи основний розмір пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії позивачу, відповідач невиправдано втручається у право позивача на мирне володіння належними йому грошовими коштами.
Такі дії свідчать про порушення відповідачем частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Отже судом встановлено обставини, які свідчать про недобросовісність дій відповідача під час виконання рішення суду, його умисне ухилення від його виконання.
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Отже, основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статті 8 Конституції України принципу верховенства права.
Частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для прийняття поданого відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі та необхідність зобов`язати відповідача подати до суду новий звіт з одночасним попередженням про відповідальність керівника суб`єкта владних повноважень за повторне невиконання рішення суду.
Суд наголошує, що невиконання судового рішення тягне за собою кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну відповідальність та застосування штрафних санкцій.
Керуючись статтями 241-243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області новий строк для подання звіту про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі № 2540/2895/18, який складає один місяць з дня отримання копії цієї ухвали суду.
Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, передбаченого частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невиконання рішення суду.
Копію ухвали суду направити учасникам справи.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 17.10.2022.

Суддя О.В. Заяць