Справа № 640/4568/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4568/21 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №826/6889/17 за період з 22.02.2020 до 21.01.2021 включно у розмірі 238 815,91грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №826/6889/17 за період з 22.02.2020 по 21.01.2021 включно у розмірі 238 815,91грн.

Присуджено на користь ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2388,16 грн. з бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

30 травня 2022 року позивачу в адміністративній справі №640/4568/21 видано виконавчі листи.

Представник позивача 21 червня 2022 року звернувся із заявою до суду першої інстанції про заміну боржника у виконавчих листах з Державної фіскальної служби України на правонаступника Державну митну службу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року відмовлено представнику ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну боржника у виконавчих листах виданих у справі №640/4568/21.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про заміну боржника у виконавчих листах.

Апелянт зазначає, що неможливість виконання ухваленого судом рішення позбавляє сенсу існування судочинства та є порушенням конституційного принципу верховенства права, а також права на справедливий суд.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 жовтня 2022 року.

Від Державної фіскальної служби України відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Верховний Суд у постанові від 06.10.2020 року у справі № 804/958/17, розкриваючи зміст поняття «публічне правонаступництво» зазначив, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

18 грудня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1200 «Про утворення Державної податкової служби та Державної митної служби України» якою, відповідно, утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1217-р «Питання Державної митної служби» визначено: «Погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи».

Таким чином, Постанова № 1200 та розпорядження № 1217-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Державної митної служби, тобто про перехід до Державної митної служби функцій ДФС України у сфері державної митної справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, а отже спір не стосується реалізації державної митної політики, а стосується лише відповідальності юридичної особи (ДФС України) за невиконання рішення суду.

З огляду на вказане, заміна відповідача в цій справі може мати місце виключно у випадку фактичного вибуття ДФС України внаслідок припинення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2022 у справі №420/8922/20, від 11.02.2021 у справі №826/9815/18, від 14.04.2021 року у справі №826/14904/18, від 03.06.2021 у справі №640/19105/19 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при вирішенні цієї справи.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з мотивів, що в ній наведені.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 жовтня 2022 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко