Справа № 160/23796/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/23796/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 р. (суддя Бондар М.В.) в справі № 160/23796/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії № 31 від 04.08.2021 р., яким їй відмовлено в призначення пенсії за віком за списком № 1 згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії № 5631 від 27.07.2021 р.; визнання протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у зарахуванні у подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 14.08.2006 р. по 31.03.2021 р. у КП «Криворізькій протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», у призначенні пенсії за списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р. на підставі заяви про призначення пенсії № 5631 від 27.07.2021 р.; зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 14.08.2006 р. по 31.03.2021 р. в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», з 11.05.2021 р. призначити, перерахувати та виплатити пенсію за віком за списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р. на підставі заяви про призначення пенсії № 5631 від 27.07.2021 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 р. позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у зарахуванні для призначення пенсії у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи ОСОБА_1 з 14.08.2006 року по 31.03.2021 у Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати для призначення пенсії у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_2 з 14.08.2006 року по 31.03.2021 у Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 11.05.2021 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії №5631 від 27.07.2021 року; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить скасувати рішення в частині задоволених вимог з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Апелянт зазначає, що положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими з 01.01.2004 р. регулюється питання обчислення страхового стажу, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, а приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу, тому у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 14.08.2006 р. по 31.03.2021 р. в подвійному розмірі.

Крім того, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії (27.07.2021 р.) позивач не досягла віку 50 років, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також позивач не має достатньо стажу на роботах зі шкідливими умовами праці, який за списком № 1 складає 05 років 00 місяців 00 днів.

При цьому зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 та які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Законом України «Про пенсійне забезпечення», після 23.01.2020 р. (набрання чинності рішенням Конституційного Суду України), належать особи, які працювали до 01.04.2015 р., мали відповідний пільговий стаж, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015 р., та досягли відповідного віку.

При цьому апелянт вважає, що позивач має набути пільговий стаж за списком № 1, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній станом на 01.04.2015 р., тобто на 01.04.2015 р. повинна мати пільговий стаж 7 років 6 місяців.

Позивач станом на 27.07.2021 р. досягла 45-річного віку, має страховий стаж 28 років 08 місяців 24 дні, стаж за списком № 1 11 років 00 місяців 17 днів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.07.2021 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

З урахуванням принципу екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 04.08.2021 року №31 відмовлено у призначенні пенсії. Відмова ґрунтується на нормі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що вік заявниці 45 років 2 місяці 17 днів; страховий стаж позивача склав - 38 років 08 місяців 24 дні (в т.ч. додаткові роки за Списком №1 - 11 років); пільговий стаж за Списком №1 - 11 років 0 місяців 17 днів. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 11.05.2026 року.

16.08.2021 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. У зазначеній заяві позивач просила: зарахувати у подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 14.08.2006 по 23.07.2021 року сестрою медичною операційною по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення, рентгенлаборантом рентгенологічного відділення для флюорографічних обстежень, рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету, рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради; з 11.05.2021 року призначити пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії від 05.07.2021 року.

Листом від 27.08.2021 №29498-25519-4-01/8-0400/21 за результатами розгляду звернення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомлено, що оскільки на дату звернення за призначенням пенсії (27.07.2021) позивач не досягла 50-річного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, прийнято рішення від 04.08.2021 №31 про відмову у призначенні пенсії.

Листом від 17.09.2021 року №32806-26446/4-01/8-0400/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначено, що оскільки на момент звернення за пенсією заявник не досягла віку, необхідного для призначення пенсії за Списком №1, в призначенні пенсії їй відмовлено, про що винесено рішення від 04.08.2021 №31. Робота у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я до 01.01.2004 зараховується як до пільгового, так і до страхового стажу, у подвійному розмірі, а період роботи в такому закладі після 01.01.2004 у подвійному розмірі обчислюється тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно з наданими документами страховий стаж позивача складає 38 років 8 місяців 24 дні, з них робота за Списком №1 - 11 років 17 днів.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 підтверджується, що позивач працювала:

- з 17.08.1994 по 01.11.2004 (10 років 2 місяці 16 днів) медсестрою у міському пологовому будинку №2 м. Кривого Рогу, що підтверджується також довідкою №1058 від 22.07.2021 року;

- з 14.08.2006 по час звернення до суду (14 років 8 місяців 27 днів станом на 31.03.2021) сестрою медичною операційною по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення, рентгенлаборантом рентгенвідділення для флюорографічних обстежень, рентгенлаборантом рентгенкабінету, рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення у Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

Довідкою №159 від 23.07.2021, виданою КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР, підтверджується, що ОСОБА_1 працювала:

з 14.08.2006 по 14.03.2010 сестрою медичною операційної по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення;

з 15.03.2010 по 03.05.2015 рентгенлаборантом рентгенологічного відділення для флюорографічних обстежень;

з 04.05.2015 по 23.01.2019 року рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету;

з 24.01.2019 по теперішній час рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення.

Відповідно до довідки №160 від 23.07.2021, виданої КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР, період роботи позивача з 14.08.2006 року по 14.03.2010 року віднесено до Списку №2 (3 роки 7 місяців 1 день); період роботи з 15.03.2010 року по теперішній час (станом на 15.07.2021 року) віднесено до Списку №1 (11 років 4 місяці 1 день).

З наданого розрахунку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області форми РС-право щодо ОСОБА_1 станом на 27.07.2021 року органами Пенсійного фонду зараховано період з 14.08.2006 року по 14.03.2010 року за Списком №2 (3 роки 7 місяців 27 днів) в одинарному розмірі без застосування кратності; період роботи з 15.03.2010 року по 31.03.2021 року за Списком №1 (11 років 1 місяць) в одинарному розмірі без застосування кратності.

Пославшись на вимоги статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, статтю 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1645-ІІІ, відповідно до яких робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, суд першої інстанції вважав, що робота позивача з 14.08.2006 по 31.03.2021 року сестрою медичною операційною по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення, рентгенлаборантом рентгенологічного відділення для флюорографічних обстежень, рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету, рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» дає їй право на призначення пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність зарахування органами Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу в одинарному розмірі період роботи позивача з 14.08.2006 по 31.03.2021 року у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР.

Застосувавши правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, суд першої інстанції вважав, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно, дійшов висновку, що право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 позивач має при досягненні 45 років, за наявності стажу роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на роботах, віднесених до списку №1.

Оскільки позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (27.07.2021 року) досягла віку 45 років, мала страховий стаж роботи (обчислений станом на 30.06.2021 року) 27 років 8 місяців 24 дні, для розрахунку з урахуванням Списку №1 - 38 років 8 місяців 24 дні, пільговий стаж за Списком №1 (обчислений станом на 30.06.2021 року) - 11 років 1 місяць, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею необхідного пенсійного віку є протиправною.

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та правові норми, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав і свобод позивача, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, зобов`язання зарахувати спірний період роботи в подвійному розмірі та призначити пенсію.

Враховуючи те, що позивач звернулась за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах 27.07.2021, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку, суд першої інстанції вказав, що з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах має бути призначена позивачу з дня досягнення позивачем пенсійного віку.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є передчасними, оскільки пенсія ще не призначена, тому позов задовольнив частково.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач 27.07.2021 р. звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 04.08.2021 р. №31, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії. В рішенні зазначено наступні відомості: вік заявниці 45 років 2 місяці 17 днів; страховий стаж позивача склав - 38 років 08 місяців 24 дні (в тому числі додаткові роки за Списком №1 - 11 років); пільговий стаж за Списком №1 - 11 років 0 місяців 17 днів; дата, з якої особа матиме право на пенсію, - 11.05.2026 р.

ОСОБА_1 16.08.2021 р. звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 р. У заяві позивач просила зарахувати у подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 14.08.2006 р. по 23.07.2021 р. сестрою медичною операційною по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення, рентгенлаборантом рентгенологічного відділення для флюорографічних обстежень, рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету, рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради; з 11.05.2021 р. призначити пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р. на підставі заяви про призначення пенсії від 05.07.2021 р.

Листом від 27.08.2021 р. №29498-25519-4-01/8-0400/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомлено, що оскільки на дату звернення за призначенням пенсії (27.07.2021 р.) позивач не досягла 50-річного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, прийнято рішення від 04.08.2021 №31 про відмову у призначенні пенсії.

Листом від 17.09.2021 р. №32806-26446/4-01/8-0400/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області також повідомило, що оскільки на момент звернення за пенсією заявник не досягла віку, необхідного для призначення пенсії за Списком №1, в призначенні пенсії відмовлено, про що винесено рішення від 04.08.2021 р. №31. Зазначено, що робота у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я до 01.01.2004 р. зараховується як до пільгового, так і до страхового стажу, у подвійному розмірі, а період роботи в такому закладі після 01.01.2004 р. у подвійному розмірі обчислюється тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно з наданими документами страховий стаж позивача складає 38 років 8 місяців 24 дні, з них робота за Списком №1 - 11 років 17 днів.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду в обчисленні стажу (пільгового, як в цій справі), визначення права особи на призначення пенсії, а також питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії із застосуванням пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004 р.

До цього моменту пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ) інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач працювала:

- з 17.08.1994 р. по 01.11.2004 р. (10 років 2 місяці 16 днів) медсестрою у міському пологовому будинку №2 м. Кривого Рогу, що підтверджено також довідкою №1058 від 22.07.2021 р.;

- з 14.08.2006 р. по час звернення до суду (14 років 8 місяців 27 днів станом на 31.03.2021 р.) сестрою медичною операційною по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення, рентгенлаборантом рентгенвідділення для флюорографічних обстежень, рентгенлаборантом рентгенкабінету, рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення у Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

За змістом довідки №159 від 23.07.2021 р. КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР ОСОБА_1 працювала:

з 14.08.2006 р. по 14.03.2010 р. сестрою медичною операційної по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення;

з 15.03.2010 р. по 03.05.2015 р. рентгенлаборантом рентгенологічного відділення для флюорографічних обстежень;

з 04.05.2015 р. по 23.01.2019 р. рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету;

з 24.01.2019 р. по теперішній час рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення.

Згідно з довідкою №160 від 23.07.2021 р. КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР період роботи позивача з 14.08.2006 р. по 14.03.2010 р. віднесено до списку №2 (3 роки 7 місяців 1 день); період роботи з 15.03.2010 р. по теперішній час (станом на 15.07.2021 р.) віднесено до списку №1 (11 років 4 місяці 1 день).

Відповідно до розрахунку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області форми РС-право щодо ОСОБА_1 станом на 27.07.2021 р. органами Пенсійного фонду зараховано період з 14.08.2006 р. по 14.03.2010 р. за Списком №2 (3 роки 7 місяців 27 днів) в одинарному розмірі без застосування кратності; період роботи з 15.03.2010 р. по 31.03.2021 року за Списком №1 (11 років 1 місяць) в одинарному розмірі без застосування кратності.

Відтак, приведене вище правове регулювання дає суду підстави для висновку, що період роботи позивача з 14.08.2006 р. по 31.03.2021 р. сестрою медичною операційною по обслуговуванню туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення, рентгенлаборантом рентгенологічного відділення для флюорографічних обстежень, рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету, рентгенлаборантом кабінету комп`ютерної томографії рентгенологічного відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» має бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі.

Приведений висновок відповідає правовій позиції, викладений Верховний Судом у постановах від 04.12.2019 р. в справі №689/872/17, від 27.02.2020 р. в справі №462/1713/17, від 20.04.2022 р. в справі № 214/3705/17.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність зарахування органами Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу в одинарному розмірі періоду роботи позивача з 14.08.2006 р. по 31.03.2021 р. у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними відповідного віку.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення відповідного віку.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам…».

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені Законом України №213-VIII від 02.03.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з 23.01.2020 р., дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. в справі № 1-р/2020, діють положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII, відносно право на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114 Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 р. в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ) та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 р. в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 3 місяці 3 дні, у тому числі на роботах за списком № 2 - 20 років 11 місяців 23 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.».

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України судом враховуються приведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові, ухваленої в зразковій справі № 360/3611/20.

За таких умов суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 45 років та мала стаж роботи більше 15 років (27 років 08 місяців 22 дні, а для розрахунку з урахуванням списку № 1 38 років 08 місяців 24 дні), з них не менше 7 років 6 місяців за списком № 1 (11 років 00 місяців 01 день, обчислений станом на 30.06.2021 р.), суд доходить до висновку, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15)).

За таких обставин суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011р. (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Доводи апелянта про те, що до категорії осіб, на яких поширюється рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 та які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Законом України «Про пенсійне забезпечення» після 23.01.2020 р. (набрання чинності рішенням Конституційного Суду України), належать особи, які працювали до 01.04.2015 р., мали відповідний пільговий стаж, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015 р., та досягли відповідного віку, є цілком незмістовними та не ґрунтуються на жодній нормі права.

Стосовно зазначення відповідачем, що положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими з 01.01.2004 р. регулюється питання обчислення страхового стажу, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, а приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу, тому у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 14.08.2006 р. по 31.03.2021 р. в подвійному розмірі, спростовані приведеними вище висновками суду, які, зокрема, ґрунтуються та правових висновках Верховного Суду, викладених в аналогічних правовідносинах.

Відповідно, й такий аргумент відповідача, як відсутність у позивача достатнього пільгового стажу станом на 01.04.2015 р. (7 років 06 місяців) для призначення пенсії, є безпідставним.

Стосовно відсутності у суду компетенції на здійснення первісного визначення права особи на призначення пенсії та передчасність висновку суду першої інстанції про зобов`язання призначити пенсію суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, призначити пенсію або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Оскільки позивач має достатній страховий та пільговий стаж для призначення пенсії за списком № 1, досягла віку, встановленого законом для призначення такого виду пенсії, відповідач мав прийняти рішення про призначення позивачу пенсії, відтак, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є типовою, предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 р. в справі № 160/23796/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 р. в справі № 160/23796/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 17.10.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17.10.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко