Справа № 160/23712/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2022 року м.Дніпросправа № 160/23712/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 160/23712/21 (суддя Врона О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Царичанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) №Ф-212847-55-У від 15.02.2021.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що провадить незалежну професійну діяльність і отримує довічну пенсію за вислугу років, а отже може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, зазначає позивач, що помилкова сплата ним раніше через особисту необізнаність грошових коштів ЄСВ, не може бути підставою для нарахування йому недоїмки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що отримує довічну пенсію за вислугу років з 09.02.2009, тому, в силу ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», він звільнений від сплати ЄСВ.

Відповідачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач стверджує, що погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що суд повно встановив обставини справи та дав належну оцінку доказам, що подавалися обома сторонами. На думку відповідача відсутні підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується Свідоцтвом №2351 від 20.09.2011, виданим на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури від 13.09.2011.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 29.09.2009 позивач отримує пенсію за вислугу років довічно.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач з 07.10.2011 є особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, є платником податків і перебуває на обліку в Царичанській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

За даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 71040000 ОСОБА_1 були автоматично нараховані грошові зобов`язання з єдиного внеску на загальну суму 31836,86 грн., а саме:

- згідно поданого звіту за 2018 рік від 14.05.2019 нас уму 11466,84 грн.;

- згідно поданого звіту за 2019 рік від 30.04.2020 на суму 12852,84 грн.;

- за 2 квартал 2020 року -1039,06 грн. по строку сплати 20.07.2020;

- за 3 квартал 2020 року -3178,12 грн. по строку сплати 19.10.2020;

- за 4 квартал 2020 року -3300,00 грн. по строку сплати 19.01.2021.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на суму 35 588,74 грн. було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2021 за №Ф-212847-55У, яка була направлена позивачу на адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №530.

Відділенням поштового зв`язку повідомлення було повернуто без вручення з відміткою «адресат не проживає».

04.11.2021 державним виконавцем Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №67255278 за заявою про примусове виконання вимоги №Ф-212847-55У від 15.02.2021..

Позивач, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та незаконною, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464 -VI).

Пунктами 2 і 6 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття самозайнятої особи - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За визначенням статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність: адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI)

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI).

За визначенням у п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464- VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

За нормами ч. 5 ст. 8 Закону №2464- VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 12 ст. 9 Закону №2464- VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Аналіз вищевикладених норм вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності; самозайнятість особи, зокрема, здійснення нею незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, неотримання доходу від таких видів діяльності, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 вказав, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську та вважається самозайнятою особою, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

В даному випадку, позивач не надав доказів, що є найманим працівником, отримує дохід від роботодавця, який використовує його працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством та сплачує за нього єдиний внесок.

Щодо посилання позивача на звільнення його від сплати єдиного внеску у зв`язку з отриманням ним довічної пенсії за вислугою років, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону №2464-VІ (в редакції від 01.01.2019 на час винесення оскаржуваної вимоги за недоїмкою, яка виникла в період до 2021 року) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та частиною першою статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон України № 1058-IV у відповідних редакціях), пов`язується, зокрема, з досягненням 60 річного віку.

Законом України № 1058-IV передбачені наступні види пенсій: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв`язку з втратою годувальника (стаття 9).

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, який отримує довічну пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону України № 1058-IV визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.1 Закону України № 2262-ХІІ, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком, або особами з інвалідністю, або досягли 60 років.

Такий висновок узгоджується і з висновком Верховного суду у постанові від 25.03.2021 у справі №807/921/16.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право на звільнення від сплати єдиного внеску позивач набуває лише в редакції Закону № 2464-VІ з 01.01.2021, якою встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, на момент виникнення недоїмки положення ч.4 ст. 4 Закону №2464-VІ на позивача не поширювались і позивач не був звільнений від обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Наявність такого обов`язку, з урахуванням доведеності існування недоїмки з єдиного внеску у спірний період, свідчить про правомірність оскарженої вимоги.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, відтак, немає підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 160/23712/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак