Справа № 260/7260/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/7260/21 пров. № А/857/8511/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року, головуючий суддя Хамник М.М., ухвалене о 10:55 год у м. Ужгород, повний текст якого складено 20.05.2022 року, у справі за адміністративним позовом громадянина Арян до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року позивач Арян звернувся в суд з позовом до ГУ ДМС України в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 24.11.2021 року №52 про примусове повернення громадянина Індії Арян в частині заборони в`їзду на територію України терміном на 3 (три) роки; відновити його права в частині можливості в`їзду його на територію України.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач прийняв вказане рішення безпідставно, не перевіривши всі обставини, зокрема, про оскарження дій Управління ДМС в Полтавській області щодо скасування посвідки. Стосовно застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, то мотиви прийняття такої заборони у рішенні взагалі не наведені.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення №52 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про примусове повернення з України громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині заборони його в`їзду на територію України терміном на 3 роки.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДМС України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про примусове повернення з України позивача приймалось з врахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері у місті Ужгороді працівниками ГУ ДМС України в Закарпатській області 24 листопада 2021 року виявлено громадянина Індії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з документом, що посвідчує особу паспортом громадянина Індії. З метою дотримання прав позивача, його було забезпечено перекладачем з англійської мови, якою він забажав давати пояснення по суті.

Для перевірки законності перебування в Україні вказаного іноземця доставлено до службового приміщення ГУ ДМС України в Закарпатській області, під час якої, встановлено наступне.

Позивач у січні 2021 року звернувся із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із навчанням та отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 строком дії з 28.01.2021 року по 30.09.2021 року.

У зв`язку з встановленого факту перебування іноземця на території України нелегально, тобто ухилення від виїзду за межі України після закінчення законного строку перебування - 24 листопада 2021 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на громадянина Індії Арян накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн 00 коп.

Вказане рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржено до Ужгородського міськрайонного суду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2022 №308/16948/21 адміністративний позов Арян, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , до Головного управління ДМС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без задоволення.

Крім того, Головним управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області прийнято рішення №52 про примусове повернення з України громадянина Індії ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким примусово повернуто за межі України громадянина Індії ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонено його в`їзд на територію України терміном на 3 роки; зобов`язано його покинути територію України у термін до 08.12.2021 року.

З даним рішення позивач ознайомився, однак від підпису відмовився.

З копії паспорта громадянина Індії ОСОБА_2 (ARYAN), ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що Арян покинув територію України 07.12.2021 року, виконавши рішення відповідача в цій частині.

Задовольняючи адміністративний позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває та не перебував, обставин, які забороняли б повернення в Україну відповідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не виявлено. Рішення, яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, оскаржено, а відтак не набрало законної сили.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Частиною 2 Закону № 3773 визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

З аналізу норм діючого законодавства видно, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена, частиною другою статті 26 Закону №3773, можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну, свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в частині 2 статті 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, статтею 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

За таких обставин, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону №3773.

Таким чином, підставою для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є, зокрема, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

З матеріалів справи слідує, що 24 листопада 2021 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на громадянина Індії Арян накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн 00 коп.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2022 року, у справі №308/16948/21 відмовлено в задоволенні адміністративного позову Арян до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП №ПНМЗК 000886 від 24 листопада 2021 року.

Таким чином, постанова від 24 листопада 2021 року №ПНМЗК 000886 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, якою Арян притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 5100 грн. набрала законної сили.

Доказів сплати вказаного адміністративного стягнення матеріали справи не містять.

Таким чином, наявні підстави для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону №3773 у нього наявні невиконані майнові зобов`язання перед державою, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 288, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року у справі №260/7260/21 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 19.10.2022 року.