Справа № 160/1751/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2022 року Справа № 160/1751/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу періоди роботи з 07.09.1982 по 05.01.1983 та з 15.07.1989 по 19.05.1992 у радгоспі «Дзержинець»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/1751/22 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Станом на 06.09.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надано до суду відзиву на позовну заяву, як і заперечень або пояснень.
Згідно із ч. 4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).
При цьому, заяв або клопотань від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду також не надходило.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком та надала документи для призначення пенсії.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії №03 від 27.10.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В даному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 23 роки 01 місяць 25 днів при необхідному 28 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 07.09.1982 по 05.01.1983, з 15.07.1989 по 19.05.1992, згідно архівних довідок №Ш-207/03-09, №Ш-208/03-09 від 01.03.2021, в радгоспі «Дзержинець» та КСП «Дзержинець», оскільки ім`я, по батькові позивача зазначено у скороченій формі, що не відповідає паспортним даним, страховий стаж обчислено згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки про навчання, свідоцтв про народження дітей.

Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу щодо не зарахування вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (ч. 1 ст. 7 Закону № 1788-XII).

Статтею 3 Закону № 1788-XII визначено, що право на трудову пенсію, зокрема, мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами ОСОБА_2 за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Відповідно до статті 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Статтею 1 Закону № 1058-IV, визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як підтверджено матеріалами справи, на час звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу вперше із заявою про призначення їй пенсії (25.10.2021), вона досягнула необхідного пенсійного віку (60 років), передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, як вбачається із рішення про відмову у призначенні пенсії №03 від 27.10.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, так як до страхового стажу не зараховано періоди з 07.09.1982 по 05.01.1983, з 15.07.1989 по 19.05.1992, оскільки ім`я, по батькові позивача зазначено у скороченій формі, що не відповідає паспортним даним.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).

Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Водночас, суд зауважує, що у позивача відсутня трудова книжка, оскільки, як зазначає позивач, її було викрадено.

Між тим, позивачем разом з заявою про призначення пенсії за віком до пенсійного органу, а також до суду, надано накази та архівні довідки, видані архівним управлінням Кам`янської міської ради.

Так, архівною довідкою архівного управління Кам`янської міської ради від 01.03.2021 №Ш-207/03-09 підтверджено факт роботи позивача у радгоспі «Дзержинець»:

- наказом від 27.09.1982 №707-к по радгоспу «Дзержинець» «Шенфельд Т.А.» (так у тексті російською мовою), рік народження не вказаний, переведена на посаду підмінного бригадира тваринництва з 07.09.1982;

- наказом від 24.03.1983 №45-к « ОСОБА_3 » (так у тексті російською мовою), бригадиру тваринництва, надана відпустка по догляду за немовлям з 18.03.1983 строком на 1,5 року;

- наказом від 25.05.1992 №18-к по радгоспу «Дзержинець» «Шенфельд Татьяна Александровна» (так у тексті російською мовою), робітниця молоко-пункту, звільнена з 19.05.1992 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП УРСР.

Архівною довідкою архівного управління Кам`янської міської ради від 01.03.2021 №Ш-208/2/03-09 зазначено, що рішенням Дніпропетровського райвиконкому №5 від 18.01.1996 радгосп «Дзержинець» перейменований у колективне сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» з 18.01.1996. З 01.06.2000 колективне сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» припинило свою діяльність. Документи з особового складу колективного сільськогосподарського підприємства «Дзержинець» прийняті на довгострокове зберігання до архівного управління міської ради після припинення діяльності підприємства на підставі розпорядження міського голови від 04.07.2003 №111-р, акт приймання-передавання документів від 21.06.2005 №73.

Архівними довідками архівного управління Кам`янської міської ради від 01.03.2021 №Ш-208/03-09 та від 01.03.2021 №Ш-208/1/03-09 зазначається, що в архівному фонді «Колективне сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» (раніше: радгосп «Дзержинець») у відомостях нарахування заробітної плати за період з березня 1988 року по травень 1992 року значиться « ОСОБА_3 » (так у тексті російською мовою), 1961 року народження, лаборант, робітниця цеху тваринництва.

Окрім прізвища, ім`я та по-батькові архівні довідки містять й інші ідентифікуючі дані, такі як рік народження позивача, що відповідає відомостям, зазначеним у паспорті позивача.

Згідно даних паспорту позивача серії НОМЕР_2 , виданого Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 29.03.2002 прізвище, ім`я та по батькові значиться як ОСОБА_1 (російською мовою ОСОБА_3 ).

З викладеного вбачається, що в архівних довідках ПІБ позивача вказано російською мовою « ОСОБА_3 » (скорочено « ОСОБА_3 »), як зазначалось у документах, складених радгоспом «Дзержинець», переданих архівному управлінню Кам`янської міської ради, що відповідає ПІБ позивача, зазначеному російською мовою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , а саме « ОСОБА_3 ».

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що записи в архівних довідках не відповідають паспортним даним позивача.

Суд, також, звертає увагу, що підставою для перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або під час видачі довідок про стаж роботи. Відповідач не врахував, що не усі недоліки у складанні довідки про стаж роботи можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у таких документах.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного стажу його роботи у період з 07.09.1982 по 05.01.1983, з 15.07.1989 по 19.05.1992, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними архівними довідками.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати періоди роботи позивача з 07.09.1982 по 05.01.1983, з 15.07.1989 по 19.05.1992 до страхового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, пенсійний орган діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Одночасно суд зазначає, що оскільки позивач проживає у Дніпропетровській області до звертався з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, то саме останнє повинно здійснити зарахування стажу позивачу, незважаючи на те, що оскаржені дії та рішення прийняло Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також, частиною 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у пенсійного орану сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених трудовій книжці або довідках відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.05.2018 у справі №439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що за результатами здійсненої відповідачем-2 перевірки достовірності відомостей про позивача спростовано відомості, зазначені у довідках про підтвердження наявного страхового стажу.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у довідці про підтвердження наявного страхового стажу. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, за своєчасність та якість проведення атестації робочих місць, яка покладається на керівника підприємства, організації, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Частиною першою ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того, суд дійшов висновку, що фактично позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 зводяться до незгоди позивача із рішенням про відмову у призначенні пенсії №03 від 27.10.2021, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, якому вже надана оцінка судом.

За таких обставин, позовна вимога про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001; ідентифікаційний код юридичної особи 14035769), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 27.10.2021 № 03.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу періоди роботи з 07.09.1982 по 05.01.1983 та з 15.07.1989 по 19.05.1992 у радгоспі «Дзержинець».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком та прийняти обгрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім гривень) 10 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14035769) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім гривень) 10 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.09.2022.

Суддя О.В. Царікова