Справа № 380/9147/21
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 жовтня 2022 року

справа № 380/9147/21

адміністративне провадження № К/990/22904/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Пасічник С. С.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління»

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у складі суддів Ніколіна В. В., Гінди О. М., Пліша М. А.,

у справі № 380/9147/21

за позовом Головного управління ДПС у Львівській області

до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління»

про накладення арешту на кошти та інші цінності, -

УСТАНОВИВ:

І. Рух справи

Головне управління ДПС у Львівській області (далі - податковий орган, позивач у справі) у червні 2021 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» (далі - підприємство, відповідач у справі), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а. с. 168-169), просило накласти арешт на кошти та інші цінності МКП «Житлово-комунальне управління», що знаходяться у банках, обслуговуючих такого платника податків в розмірі 11 268 575,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначав, що податкова заборгованість відповідача станом на 08 квітня 2021 року становить 11268575,72 грн. Сума податкової заборгованості є узгодженою, добровільно у встановлені законом строки до бюджету не сплачена. Вжиті позивачем до відповідача заходи не призвели до погашення такого зобов`язання, тому позивач звернувся до суду з вимогою накласти арешт на кошти та інші цінності МКП «Житлово - комунальне управління», що знаходяться у банках в порядку підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (суддя - Брильовський Р. М.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року задоволено апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено, накладено арешт на кошти та інші цінності Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» (81600, Львівська область, м. Миколаїв, вул. Возз`єднання, буд. 10, ), що знаходяться у банках, обслуговуючих такого платника податків в розмірі 11268575 (одинадцять мільйонів двісті шістдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі №380/9147/21 залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, справу витребувано з суду першої інстанції.

06 вересня 2022 року справа №380/9147/21 надійшла до Верховного Суду.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що МКП «Житлово-комунальне управління» згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване як юридична особа 09 червня 2003 року, дата запису: 02.03.2007, номер запису: 000054816.04.2004, місцезнаходження: 81600, Львівська область, Стрийський район, місто Миколаїв, вул. Возз`єднання, будинок 10. Перелік засновників (учасників) юридичної особи: Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області.

ДПІ у Миколаївському районі Львівської області винесло податкову вимогу форми «Ю1» від 21 листопада 2001 року №1/71 на суму 6942,21 грн, та податкову вимогу форми «Ю2» від 22 січня 2002 року №2/46 на суму 87191,97 грн.

Наявність податкової заборгованості, а саме податкові зобов`язання, штрафні санкції та пеню на загальну суму 11 268 575,72 грн по податках та платежах перед бюджетом підтверджується довідкою від 15 квітня 2021 року №10726/6/13-01-13-01-13-09-14 станом на 08 квітня 2021 року.

Актом опису майна від 11 квітня 2014 року №12, що підтверджується витягом про реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 14 квітня 2014 року №43987362 проведено опис майна на суму 392881,75 грн.

Актом опису майна від 02 листопада 2015 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 06 листопада 2015 року № 48254683 проведено опис майна на суму 669576,48 грн.

Таким чином, позивачем здійснено опис майна відповідача в податкову заставу на загальну суму 1 062 458,23 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 травня 2021 року № 257601823 за вказаними параметрами запиту відомості про майно МКП «ЖКУ» виявлено майно, а саме будівля загальною площею 281,3 за адресою Львівська область, Миколаївський район, вул. Івана Франка І., будинок 19 згідно з актом опису майна від 11 квітня 2014 року, дата реєстрації 04 лютого 2015 року, архів, одноповерхова будівля загальною площею 87,7 кв.м.

Внаслідок чого 10 січня 2020 року Головне управління ДПС у Львівській області прийняло рішення № 796/10/57.09-14 про стягнення коштів за рахунок готівки з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 813/2851/18 задоволено позов Головного управління ДФС у Львівській області про стягнення податкового боргу з рахунків в сумі 3 512 102,20 грн.

На виконання вищезазначеного судового рішення у банки, які обслуговують відповідача, Головне управління ДПС у Львівській області направило інкасові доручення: від 06 квітня 2019 року №19708-54 здійснено часткову оплату в сумі 30400,56 грн; від 25 червня 2019 року №32708-54 повернуто у зв`язку з відсутністю коштів ; 17 грудня 2019 року №127681-57 здійснено часткову оплату в сумі 9729,55 грн; 18 грудня 2019 року №127825-57, здійснено часткову оплату в сумі 26988,87 грн; від 18 травня 2020 року №31164-57, здійснено часткову оплату в сумі 30400,56 грн; від 29 травня 2020 року № 41265-57, здійснено часткову оплату в сумі 657,99 грн, від 28 травня 2020 року №41074-57, здійснено часткову оплату в сумі 1140,73 грн, від 15 травня 2020 року №31092-57, здійснено часткову оплату в сумі 60,22 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі є пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 1 частини другої статті 353 цього Кодексу, зокрема, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази.

Підприємство вважає, що позивач не надав доказів відсутності наявного у відповідача майна та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, надані на спростування позовних вимог, зокрема, щодо Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 травня 2021 року № 257601823, а саме:

- фінансовий звіт та баланс підприємства станом на 30 вересня 2021 року, де зазначено про те, що балансова вартість майна підприємства станом на 30 вересня 2021 року становить 85 473 000 грн (вісімдесят п`ять мільйонів чотириста сімдесят три тисячі гривень) (копія знаходиться в матеріалах справи);

- рішення Миколаївської міської ради від 27 лютого 2019 року №1282 «Про надання дозволу на відчуження комунального майна» надано дозвіл на реалізацію нерухомого майна, що знаходиться в податковій заставі, частина майна виділеного для здійснення дій на погашення податкового боргу реалізована, а частина майна не реалізована (копія рішення та відомості по реалізованому майну містяться в матеріалах справи);

- відсутність інформації про права власності на нерухоме майно, транспортні засоби та сільськогосподарську техніку (самохідні машини та механізми), не встановлено відсутності іншого нерухомого майна, відмінного від транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, або іншого майна, що перебуває у користуванні відповідача на підставі іншого речового права, на яке може бути накладено адміністративний арешт та яке може бути джерелом погашення податкового боргу;

- копії актів опису майна від 11 квітня 2014 року № 12, від 02 листопада 2015 року, якими описано майно відповідача, складені ще до виникнення боргу, про який зазначає позивач, фактично борг шести-семи річної давності.

Відповідач вказує, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, надані підприємством в спростування позовних вимог, зокрема, щодо суми боргу 11 268 575,72 грн, на яку накладено арешт.

Також скаржник зауважив, що Восьмий апеляційний адміністративний суд зазначає, що сума боргу 11 268 575,72 грн підтверджується не довідкою від 15 квітня 2021 року №10726/6/13-01-13-01-13-09-14 позивача про наявність податкового боргу, а рішеннями судів (стор. 5 абз. 2-3 стор. 6 постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду).

Не взято до уваги доводи позивача про те, що загальна сума податкового боргу, що охоплена рішеннями суду становить 6 874 456,52 грн, а не 11 268 575,72 грн.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, що Восьмий апеляційний адміністративний суд, досліджуючи інкасові доручення, не взяв до уваги, що фактично рік не виставлялось жодного інкасового доручення (останнє інкасове доручення виставлено у 2020 році).

Підприємство стверджує, що суд апеляційної інстанції не встановив обставини справи та не надав оцінку постанові Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі № 813/1034/16 про накладення арешту на кошти та інші цінності МКП «ЖКУ», що знаходяться на рахунках у банківських установах на суму 570143,49 грн; листу Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 04 листопада 2021 року № 20.1.0.0.0/7-211028/23990 про те, що накладено арешт на кошти та інші цінності МКП «ЖКУ» в сумі 570143,49 грн, постанова направлена Стрийською об`єднаною податковою інспекцією Головному управлінню ДФС у Львівській області, в матеріалах справи наявні платіжні відомості про стягнення, однак арешт не знятий в порядку, передбаченому законом. Позивачем так і не було надано обґрунтувань з приводу того, що у позовні вимоги повторно включено суму, на яку позивачу задоволено позовні вимоги.

Восьмим апеляційним адміністративним судом не взято до уваги та не надано оцінку тому, що частина суми боргу не є узгодженою, доказами чого є рішення Львівського окружного адміністративного суду в 27 березня 2019 року у справі № 1340/3526/18, рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 28 лютого 2020 року № 7374-57, рішення Львівського окружного адміністративного суду в 14 липня 2021 року у справі 380/9789/20.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВИСНОВКИ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий орган не довів належними та допустимими доказами накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку, оскільки з матеріалів справи не вбачається, в якій саме сумі та на за який період відповідач має податковий борг, а також не довів жодними доказами відсутність у відповідача майна, та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, тому вимоги щодо арешту на кошти та інші цінності Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» на розрахункових рахунках є передчасними та необґрунтованими.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши постанову про задоволення позову податкового органу, суд апеляційної інстанції керувався тим, що наявність податкового боргу встановлено рішеннями суду, а тому позиція суду першої інстанції, що наявність податкового боргу не підтверджується довідкою від 15 квітня 2021 року №10726/6/13-01-13-01-13-09-14, є помилковою.

Восьмий апеляційний адміністративний суд врахував те, що Головним управлінням ДПС у Львівській області були виставлені інкасові доручення в обслуговуючий банк платника податків, але вжиті заходи не дали позитивного результату щодо погашення усієї суми заборгованості перед бюджетом у зв`язку із відсутністю коштів. На даний час суми податкових зобов`язань відповідача є узгодженими та в установлені законом строки не сплачені до бюджету, тобто визнаються сумою податкового боргу відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Вжиті контролюючим органом заходи щодо погашення заборгованості перед бюджетом відповідачем у встановленому законом порядку не мали позитивних наслідків. Відповідачем не було вчинено дій на повне погашення податкового боргу.

Суд апеляційної інстанції врахував акти опису майна від 11 квітня 2014 року №12, від 02 листопада 2015 року, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 травня 2021 року № 257601823, погодившись з податковим органом про те, що вартість майна підприємства не вистачає щоб погасити всю суму податкового боргу.

За висновком суду апеляційної інстанції відповідач не додав до матеріалів справи звіт про експертну оцінку майна станом на дату розгляду справи для встановлення вартості рухомого майна та нерухомого майна та не надав фінансовий звіт про фінансовий стан платоспроможності підприємства. Позивач правомірно звернувся до суду щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться у банках позивача, а тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції - невірними.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ

Згідно з підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Пунктом 94.2. статті 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки); нерезидент розпочинає та/або здійснює господарську діяльність через постійне представництво на території України без взяття на податковий облік, що підтверджується актом перевірки.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків (пункт 94.4 статті 94 ПК України).

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Законодавцем в положеннях податкового законодавства розрізнюються два види арешту, а саме арешт майна та арешт коштів на рахунку платника.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Положення статті 94 ПК України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Податковим кодексом України передбачені також інші, випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94, зокрема такі випадки визначено підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Предметом доказування у справі щодо накладення арешту на кошти і інші цінності, серед іншого, є наявність податкового боргу у платника податку, його розмір, структура, період, за який виникла заборгованість тощо.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції прийняв як доказ наявності боргу довідку від 15 квітня 2021 року № 10726/6/13-01-1 01-13-09-14 про податковий борг в сумі 11 268 575,72 грн та послався на рішення судів, що ухвалені в адміністративних справах і набрали законної сили, а саме рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року справі № 813/2851/18, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2а-7918/11/1370, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року у справі №813/2445/13-а, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі №813/8029/14, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року у справі №813/2624/14.

При цьому, колегія суддів враховує доводи заявника касаційної скарги про те, що загальна сума податкового боргу, що охоплена рішеннями суду, описані в постанові суду апеляційної інстанції, становить 6 874 456,52 грн, а не 11 268 575,72 грн, а також відсутні дані щодо періоду, за який виникла податкова заборгованість. Крім того, Восьмим апеляційним адміністративним судом не встановлено обставин справи та не надано оцінку доказу у справі, а саме постанові Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі № 813/1034/16 про накладення арешту на кошти та інші цінності МКП «ЖКУ», що знаходяться на рахунках банківських установ на суму 570143,49 грн. Ця сума, в свою чергу, стягнута з підприємства постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі №813/8029/14, яку врахував суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.

Про накладення арешту на кошти та інші цінності МКП «ЖКУ», що знаходяться на рахунках у банківських установах на суму 570143,49 грн, свідчить також лист Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 04 листопада 2021 року № 20.1.0.0.0/7-211028/23990, оцінка якому як доказу не надана судом апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність податкового боргу відповідача саме в сумі 11 268 575,72 грн є передчасними, оскільки не ґрунтуються на доказах, долучених до матеріалів справи. До матеріалів справи не долучена інтегрована картка платника, зокрема, щодо податків і зборів, по яких рахується заборгованість, а саме щодо обліку податку на додану вартість, щодо надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях, щодо інших зборів за забруднення навколишнього природного середовища.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що Восьмий апеляційний адміністративний суд визнав, що відповідач не додав до матеріалів справи звіт про експертну оцінку майна, станом на дату розгляду справи для встановлення вартості рухомого майна та нерухомого майна та не надав фінансовий звіт про фінансовий стан платоспроможності підприємства. При цьому суд апеляційної інстанції не надав оцінку балансу (Звіту про фінансовий стан) на 30 вересня 2021 року, який долучений до матеріалів справи, і не спростував висновки суду першої інстанції щодо оцінки цього доказу.

Також суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, рішення Миколаївської міської ради від 27 лютого 2019 року №1282 «Про надання дозволу на відчуження комунального майна», яким надано дозвіл на реалізацію нерухомого майна, що знаходиться в податковій заставі, частина майна виділеного для здійснення дій на погашення податкового боргу реалізована, а частина майна не реалізована (копія рішення та відомості по реалізованому майну містяться в матеріалах справи).

Суд апеляційної інстанції обов`язок доведення наявності і вартості рухомого та нерухомого майна відповідача, яке може бути достатнім для погашення податкового боргу, покладає на Підприємство, не спростовуючи при цьому висновки суду першої інстанції, які ґрунтуються на аналізі норм пунктів 91.2, 91.3 статті 91 ПК України.

Колегія суддів Верховного Суду враховує доводи заявника касаційної скарги стосовно того, що фактично рік до моменту звернення до суду з позовом позивачем не виставлялось жодного інкасового доручення (останнє інкасове доручення виставлено у травні 2020 року), Восьмим апеляційним адміністративним судом не взято до уваги ці твердження відповідача, обставини щодо стану рахунків підприємства у банках не перевірені.

Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже, наведені порушення судом норм процесуального права, що виявилися у неповному встановленні обставин, які входять до предмета доказування у справі, є підставою для скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» задовольнити.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі № 380/9147/21 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

С. С. Пасічник