Справа № 640/16107/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 жовтня 2022 року м. Київ № 640/16107/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., ознайомившись з уточненою позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Державної служби України з питань праці

про вчинення дій та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Державної служби України з питань праці (надалі - відповідач), адреса: 01603, місто Київ, вулиця Десятинна, будинок 14, в якій позивач, з урахуванням уточненою позовною заявою, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 04 липня 2022 року № 522-к в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 21 червня 2022 року;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці винести наказ про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 03 липня 2017 року;

- стягнути з Державної служби праці України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі в сумі 618 247,08 (шістсот вісімнадцять тисяч двісті сорок сім грн 08 коп.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви, вказавши код відповідача - юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача та установи, вказаної позивачем в якості третьої особи у даній справі, з уточненими позовними вимогами, з урахуванням висновків викладених судом в ухвалі, та шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні підстави його пропуску та надати належні та допустимі докази на підтвердження поважності пропущення такого строку.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, представником позивача недоліки в повному обсязі усунуті не були. Так, позивачем до суду була подана позовна заява в новій редакції та заява про поновлення пропущеного строку.

В позовній заяві (нова редакція) позивачем було змінено позовні вимоги та в якості відповідача вказано Державну службу України з питань праці, натомість позовна вимога про стягнення середнього заробітку на користь позивача в сумі 618 247,08 грн. пред`явлена до іншої фактично особи, оскільки вказану суму позивач просить стягнути з невідомих суду причин з іншої, фактично неіснуючої на даний час установи - Державної служби праці України, в той час як назва відповідача вказана самостійно позивачем у позовній заяві та відомостях ЄДРПОУ інша - Державна служба України з питань праці.

Тобто, зміст позовних вимог позивача, викладений в новій редакції позовної заяви не відповідає складу учасників справи, а саме відповідачу, що суперечить вимогам п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем не надано жодного доказу, на підтвердження викладеної в ній інформації. Зокрема, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 , в зв`язку із початком військової агресії вимушена була евакуюватися разом із двома малолітніми дітьми в Закарпатську область, де ніби-то перебуває постійно до теперішнього часу, що ускладнило як отримання нею наказу Держпраці про поновлення на роботі, так і здійснення інших дій щодо збору доказів та подання відповідного позову. При цьому, за твердженням представника, наказ про поновлення на роботі був направлений відповідачем в місто Покровськ, де позивач не проживала з об`єктивних причин. Так, за твердженнями представника позивача, даний наказ ніби-то був отриманий позивачем через волонтерів 21 серпня 2022 року. Відомості щодо осіб, які за твердженням позивача отримали за неї поштову кореспонденцію та передали їй, позивач не повідомляє, чим позбавляє суд можливості перевірити достовірність вказаної інформації, в т.ч. щодо дати отримання спірного наказу від 04.07.2022.

Також, представник позивача у поданій заяві звернув увагу, що 23 серпня 2022 року не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивачем була подана відповідна скарга до Держпраці.

Крім вказаних обставин, представник позивача також послався на обставини того, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указом Президента України від 12 серпня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» в Україні запроваджено військовий стан, дію якого продовжено до листопада 2022 року, що з урахуванням приписів наказу Голови Верховного Суду від 04 березня 2022 року дає підстави для висновку про те, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

З урахуванням викладеного, представник позивача як висновок зазначив, що введення військового стану на території України є підставою для поновлення строку на звернення до суду в частині визнання протиправним та скасування наказу Держпраці від 04 липня 2022 року № 522-к.

На підставі викладених вище аргументів та висновків, представник позивача просив суд поновити позивачу строк на звернення до адміністративного суду.

Розглянувши подану позивачем до суду заяву про поновлення пропущеного строку, перевіривши доводи та аргументи зазначені представником позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до приписів частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом розгляду даної справи позивач зазначає незгоду останньої з датою, якою позивачку було поновлено Наказом Державної служби України з питань праці від 04 липня 2022 року № 522-к на роботі.

Однак, як вже було встановлено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду лише 21 вересня 2022 року (відповідно до поштового штампу на конверті), тобто з пропуском встановленого Кодексом адміністративного судочинства України місячного строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

В свою чергу, беручи до уваги зазначені вище обставини, суд зауважує, що чинним нормами законодавства чітко встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересі.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

В свою чергу, суд звертає увагу, що позивач на підтвердження викладених у поданій заяві про поновлення строку звернення до суду, не надає жодних належних та об`єктивних доказів, зокрема, позивач не надає докази того, що вона справді із початком військової агресії виїжджала та перебувала у Закарпатській області, відсутні будь-які докази на підтвердження перебування позивачки там і на даний час, як вона зазначає.

Крім того, щодо посилань представника позивача на те, що позивачем було отримано оскаржуваний наказ лише 21 серпня 2022 року через волонтерів, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правила що визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними встановлені Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року № 270 (надалі - Правила).

Так, у відповідності до підпунктів 1, 16 пункту 2 «Загальної частини» Правил визначено, що адресат - фізична або юридична особа, якій адресується поштове відправлення, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні, бланку поштового переказу в спеціально призначеному для цього місці; одержувач - адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом

В свою чергу, у відповідності до пункту 90 «Оплата послуг поштового зв`язку» Правил встановлено, що адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку. Довіреність на одержання поштового відправлення може бути посвідчена нотаріально, посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання. Після пред`явлення оригіналу довіреності її копія залишається в об`єкті поштового зв`язку.

Пунктом 105 «Оплата послуг поштового зв`язку» Правил передбачено, що одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Тобто, викладені вище приписи Правил надання послуг поштового зв`язку чітко встановлюють правила та свідчать про необхідність особистого пред`явлення документів, що посвідчують особу та за особистим підписом отримувати кореспонденцію, зокрема оскаржуваний наказ. Проте, позивач оминає питання, яким саме чином невстановлені особи, яких позивач вказує як "волонтери" отримали поштову кореспонденцію, адресовану позивачці. Не надає позивач і доказів того, що нею видавалась відповідна довіреність іншим особам на отримання такої кореспонденції.

Основне, що позивач не надає до суду жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин щодо отримання позивачем саме 21 серпня 2022 року оскаржуваного наказу ніби-то через волонтерів, не зазначає відомостей про вказаних осіб, їх засоби зв`язку, не просить допитати їх в якості свідків на підтвердження викладеної інформації.

Також, суд звертає увагу, що позивачем 23 серпня 2022 року ніби-то було подано до Державної служби України з питань праці скаргу, в той же час, позивач не надає примірника копії такої скарги, доказів її направлення, тобто будь-яких доказів, що нею вчинялись дії перед зверненням до суду, спрямовані на скасування цього наказу.

Щодо зазначених представником позивача, як на підставу для поновлення пропущеного строку звернення на обставини того, що починаючи з 24 лютого 2022 року у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який і надалі триває, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд погоджується з посиланнями представника позивача про те, що станом на дату видання оскаржуваного наказу та подання позовної заяви до суду в Україні діє воєнний стан.

В той же час суд звертає увагу представника позивача, що для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

За пунктом 3 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 10 цього Кодексу, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зауважити, що посилання скаржника на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою для позивача без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на життєдіяльність позивача, що, в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання позовної заяви.

Суд зауважує, що введення воєнного стану, безумовно, може бути поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому, однак, в даному випадку, між пропуском строку звернення до суду і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення строку судом не може не враховуватися, зокрема, коли завершив перебіг строку, яким чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з позовною заявою тощо.

Водночас, позивач не підтверджує вказану у заяві інформацію, не надає на її обґрунтування належних та допустимих доказів, що ставить під сумнів вказані у такому клопотанні аргументи та доводи.

Суд зауважує, що заява представника позивача про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою обґрунтована введенням воєнного стану, проте, суд виходячи з аналізу поданого клопотання, приходить до висновку, що позивачем не наведено реальних, об`єктивних та непереборних підстав та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Отже, поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовною заявою, без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено права інших учасників справи.

Крім того, суд звертає увагу, що з наявного в матеріалах справи адвокатського запису № 12-08/1-22 від 12 серпня 2022 року можна встановити, що між адвокатським об`єднанням «Універсальний правовий центр» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 08-08/1-22 від 08 серпня 2022 року.

В свою чергу, беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (надалі - Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону визначено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до приписів частини 1 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

В свою чергу, у відповідності до приписів статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

З аналізу наявного в матеріалах справ адвокатського запиту можна встановити, що адреса, за якою зареєстровано адвокатське об`єднанням «Універсальний правовий центр» та за якою здійснює свою адвокатську діяльність є: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 106, офіс 6.

Вказане вище у сукупності свідчить про те, що в разі місця укладення договору у місті Києві, позивач для його укладення в письмовій формі також ймовірно знаходилась у Києві, що ставить під сумнів твердження позивачки про перебування у Закарпатській області. Доказів укладенні договору про правову допомогу в іншому місці або в іншій формі позивачем також суду не було надано.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас, з аналізу поданої позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду, судом не було встановлено а представником позивача не було доведено наявності обставин, які реально були об`єктивно непереборними, та не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з порушенням тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Проте, суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Вказані представником позивача обставини, як на підставу для поновлення пропущеного строку звернення до суду, за позицією суду, без обґрунтування поважності такого пропуску належними та допустимим доказами, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки свідчать про неповажність таких причин, оскільки такі доводи лише ґрунтуються на припущеннях та твердженнях представника позивача, без надання належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а тому підстави, з яких пропущено строк звернення до суду визнані судом неповажними. Крім цього, судом враховано факт неповного усунення недоліків позовної заяви, а саме зазначення частини позовних вимог, що не відповідає складу учасників справи, а саме назві відповідача.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність можливості відкрити провадження в цій справі та наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу.

На підставі вищевикладеного, статтями 122, 123, 160, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова