Справа № 215/4229/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 215/4229/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року (суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з питань праці

про визнання бездіяльності протиправною і визнання права на соціальний захист,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці, яка виявилася у не вжитті заходів для забезпечення фундаментального права на соціальний захист, у не направленні за призначенням та не надання вихідного номеру і дати відправки скарги ОСОБА_1 від 20.04.2020 управлінню Держпраці Кіровоградської області, у не підкоренні ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 3, 22, 34, 46, 92 Конституції України;

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці, яка виявилася у не підкоренні Закону України «Про охорону праці» при розгляді скарги від 21.04.2020 вх.С-2523-20;

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці, яка виявилася у не наданні роз`яснення яким чином зазначені в актах причини настання нещасного випадку спричинили не настання страхового випадку державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві для ОСОБА_1 відповідно до скарги від 21.04.2020 вх.С-2523-20;

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці, яка виявилася у не винесенні за результатами розгляду скарги від 21.04.2020 рішення, постанови, тобто правового акту.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання оригіналу документу про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Вказану ухвалу суду позивач отримав 02.10.2020, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах адміністративної справи.

На виконання вимог ухвали від позивача надійшла заява про відкриття провадження по справі після усунення недоліків. У вказаній заяві позивач просить звільнити від сплати судового збору у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача. На підтвердження обставин, зазначених у заяві, позивачем надано довідку Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг № 5479 від 21.09.2020 про отримання компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю I групи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Пояснення, надані позивачем щодо підстав для звільнення від сплати судового збору, є аналогічні тим, що були надані раніше, та яким вже була надана оцінка судом в ухвалі від 26.08.2020.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно зі ст. 315 КАС України.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення. Зокрема апелянт зазначає, що є членом малозабезпеченої сім`ї з доходом, менше рівня прожиткового мінімуму, тому судовий збір не сплачується. Апелянт зазначає про неправильність, неповноту дослідження доказів та встановлення обставин у справі, оскільки існують достатні підстави для звільнення від сплати судового збору.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно з частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Також суд зазначає, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

На підтвердження обставин неможливості сплати судового збору ОСОБА_1 надавалися довідки Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг про отримання компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю I групи.

Жодних інших належних доказів неможливості сплати судового збору позивачем до суду не надано, матеріали адміністративної справи не містять.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем довідки є недостатніми для визначення річного доходу позивача, адже позивачем жодним чином не спростовано можливості сплати судового збору з інших джерел.

Повна інформація щодо доходів особи може міститися у довідці податкового органу, проте такий документ не був наданий позивачем до суду першої інстанції.

Разом з тим згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 09.09.2019 у справі № 215/3553/17, отримання будь-якої інформації та встановлення обставин щодо матеріального становища позивача шляхом направлення запитів тощо, не є обов`язком суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте позивачем не доведено обставини, зазначені останнім у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а тому таке клопотання не може бути задоволено судом.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми процесуального права, підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 215/4229/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 13 жовтня 2022 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 жовтня 2022 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров