Справа № 120/1814/22-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/1814/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

14 жовтня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- зобов`язати відповідача виплатити недоплачену суму пенсії в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням перерахунку за минулий час, з урахуванням змін прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі 26427,00 грн (за 2021 рік);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити перераховану пенсію з урахуванням змін прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести перерахунок його пенсії з урахуванням підвищення пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком з 25.12.2004 по 01.07.2006 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити різницю між нарахованою та отриманою пенсією, та в подальшому з 01.07.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком встановлений на 2006 рік, але без підвищення пенсії на 25 % прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність. На підставі постанови суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» з 01.01.2006 350,00 грн. Однак в подальшому при перерахунку та виплаті пенсії за період по 2021 рік відповідачем не враховано щорічне підвищення мінімальної пенсії за віком, внаслідок чого недоплачено пенсії в розмірі 26427 грн.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.06.2022 закрито провадження в адміністративній справі № 120/1814/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено позивачу, що в силу вимог ч. 2 ст. 239 КАС України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, якимзадовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на відсутність підстав вважати, що спір у справі №120/1814/22-а фактично є спором про зобов`язання виконувати рішення суду у справі №2-а-1843 шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки у даному випадку має місце спір не про право та період, а про розмір належної виплати до пенсії.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_1 судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником бойових дій (а.с. 21).

Безспірним є те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду у Вінницькій області та отримує пенсію призначену на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорій осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

У 2006 році між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_2 (органом який на той час вирішував питання про призначення, обрахунок та виплату пенсії на підставі Закону № 2262-ХІІ) виник спір щодо виплати підвищення до пенсії.

Вказаний спір вирішено постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843.

Судом у справі № 2-а-1843 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищення пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком з 25.12.2004 по 01.07.2006 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити різницю між нарахованою та отриманою пенсією, та в подальшому з 01.07.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком встановлений на 2006 рік, але без підвищення пенсії на 25 % прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність.

Період протягом якого позивачу повинно виплачуватися підвищення до пенсії на виконання рішення суду не обмежується кінцевою датою.

На виконання постанови суду відповідачем здійснено перерахунок підвищення до пенсії виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» з 01.01.2006 350,00 грн. Розмір підвищення до пенсії склав 525,00 грн (150% х 350 грн).

В подальшому функції щодо призначення та виплати пенсій на підставі Закону № 2262-ХІІ передані органам Пенсійного фонду України. Тому, в період із 2007 року по 2021 рік присуджене позивачу постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843 підвищення до пенсії виплачувалося відповідачем.

Розмір такого підвищення був сталим та становив 525,00 грн.

Позивач із цим не погоджується та зазначає, що розмір мінімальної пенсії за віком щорічно збільшується, а тому і підвищення до пенсії яке йому виплачується на виконання постанови суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843 повинно перераховуватися.

Тому, з метою проведення перерахунку підвищення пенсії у відповідності до рішення суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843 (із урахуванням змін величини мінімальної пенсії за віком), позивач 10.12.2021 звернувся до відповідача із заявою.

Листом відповідача від 05.01.2022 № 50-15610/К-02/8-0200/22 позивача повідомлено, що на виконання постанови суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843 здійснено перерахунок пенсії, а розмір підвищення обрахованого на виконання рішення суду склав 525,00 грн (150% х 350 грн). Також повідомлено, що підстав для перерахунку пенсії у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком немає.

На думку позивача, відповідач протиправно не здійснює виплату підвищення до пенсії з урахуванням зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та прирівняного до нього розміру мінімальної пенсії за віком. Тому з метою зобов`язання відповідача здійснити перерахунок підвищення до пенсії у 2021 році, присудженого постановою суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843, з урахуванням зростання розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем подано на розгляд суду спір, що є тотожним із тим, який вирішено постановою суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843. На думку суду, позивачем не враховано, що у разі його незгоди із обсягом та змістом виконання Головним управлінням обов`язку покладеного постановою суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843, він вправі ініціювати судовий контроль за виконанням судового рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов у правовідносинах, що вже вирішені судом.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Проаналізувавши предмет позову у справі, яка розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем подано на розгляд суду спір, що є тотожним із тим, який вирішено постановою суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843.

Так, оспорюване підвищення до пенсії нараховується та виплачується позивачу на виконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843. Цією постановою, з поміж іншого, зобов`язано з 01.07.2006 та в подальшому виплачувати позивачу підвищення пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком встановлений на 2006 рік.

Період протягом якого позивачу повинно виплачуватися підвищення до пенсії на виконання рішення суду не обмежується кінцевою датою.

Мотивом звернення позивача до суду із позовом, що розглядається у цій справі є його незгода із розміром підвищення пенсії, яке виплачується на виконання постанови суду від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843.

Тобто, якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.09.2006 у справі № 2-а-1843, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин, наслідки, встановлені положеннями пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.