Справа № 640/12907/22
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 жовтня 2022 року м. Київ №640/12907/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовомФізичної особи-підприємець ОСОБА_1
до проГоловного Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 №380-1305
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 №380-1305.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2022 позовну заяву фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

В ухвалі суду від 22.08.2022 було вказано проте, що позивачем до позовної заяви долучено заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обгрунтована тим, що у період з 07.11.2018 по 29.06.2022 оскаржуване податкове повідомлення-рішення не існувало, що виключало можливість перебігу строку на його оскарження та унеможливлює оскарження через відсутність предмета оскарження. Суд зазначив, що вказані посилання позивача не впливають не перебіг строку звернення до суду, оскільки звертаючись з тотожними позовними вимогами в серпні 2022 року позивач обгрунтовує свої позовні вимоги у цій справі виключно іншими підставами їх виникнення, про які позивачу було відомо станом на момент звернення до суду з позовними вимогами щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 №380-1305 у справі №826/14258/16.

На виконання вимог ухвали суду від 22.08.2022 представником позивача 09.09.2022 подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду, яка обгрунтована тим, що зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018, якою позов позивача задоволено, винесено в межах 1095 денного строку на звернення до суду, що застосовувався до зміни підходу до його обчислення відповідно ло правових висновків, що викладені в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 №500/2486/19. На думку представника позивача, обізнаність про заявлені в 2022 році підстави позову станом на дату звернення до суду в 2016 році не може бути підставою для відмови в поновленні строку на звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

Разом з тим, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Проте, наведені представником позивача обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду свідчать, що пропуск строку звернення до суду обумовлено пасивною поведінкою позивача.

Так, судом встановлено, що позивач в 2016 році звертався до суду з приводу оскарження податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 №380-1305.

При цьому, звертаючись до суду з цим позовом у серпні 2022 року, позивач оскаржує те ж саме податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 №380-1305, яке було предметом оскарження у справі №826/14258/16.

Суд звертає увагу, що звертаючись з даним позовом до суду в серпні 2022 року позивачем пропущено 1095-денний строк звернення, який діяв, до моменту зміни судової практики, оскільки наводячи нові підстави звернення до суду, позивачем не доведено, що про вказані підстави їй стало відомо протягом строку звернення до суду, визначеного процесуальним законом.

На переконання суду, з підставами, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги, остання мала бути обізнана станом на момент звернення до суду з позовом у справі №826/14258/16.

Суд наголошує, що обгрунтування строків звернення до суду шляхом наведення нових підстав для звернення до суду з аналогічними позовними вимогами та за відсутності доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, зумовлює необмежену кількість разів звернутися позивачем до суду з тотожними позовними вимогами.

Таким чином, позовна заява подана із порушенням строку звернення до суду.

За змістом частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви у даній справі.

Керуючись статтями 122,123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 .

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачеві разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

3. Довести до відома позивача, що у відповідності до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.