Справа № 380/12789/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року

справа №380/12789/21

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Ізьо М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, площа Міцкевича, 8, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ0409/409/АВ/ФС від 21.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Відповідач не надав позивачу копію відповідного направлення і не ознайомив з підставами проведення перевірки. Відповідач також не надав копію (погодження центрального органу на проведення позапланового заходу. Крім, того в акті № ЛВ0409/409/АВ від 17.92.2021 відсутні відомості про наявність такого погодження (погоджень) центрального органу. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.04.2021 у справі № 461/2188/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. Вони ухвалені за результатами розгляду протоколу ГУ Держпраці у Львівській області про адміністративне правопорушення від 11.03.2021 №ЛВ0409/409/П/ПТ та акту перевірки №ЛВ0409/409/В від 17.02.2021 щодо вчинення порушень частин першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпП України, а саме: допуск до роботи осіб за адресою підприємницької діяльності без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Водночас постановою №ЛВ0409/409/АВ/ФС від 21.04.2021 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на позивача за порушення вимог частин першої статті 21, третьої статті 24 КЗпП України накладено штраф у розмірі 120000,00 грн. Позивач вважає, що не може бути одночасно притягнутий до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпІІ України та частиною третьою статті 41 КУпАП.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов, у якому зазначено, що за наявності сумнівів у Позивача щодо підставності проведення позапланового заходу державного контролю, то на момент проведення заходу об`єкт відвідування мав змогу захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такого позапланового заходу, однак жодних подібних дій ним вчинено не було. В порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року ФОП ОСОБА_1 допустив до роботи працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору у встановленому законодавством порядку. Стосовно твердження позивача про те, що вищезазначений лист з актом та приписом позивач не отримував, то Управління звертає увагу суду на те, що в описі вкладення до листа зазначено: "На ім`я: ФОП ОСОБА_1 . Куди: АДРЕСА_2 ". Також, в супровідному листі №2310/4/04.3-09 від 18.02.2021р. зазначений адресат: "ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_2 ." повідомленням про одержання документів №022/3/11-31 від 09.03.2021р. Управління повідомило ФОП ОСОБА_1 про те, що уповноваженою особою одержано матеріали інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено Акт від 17.02.2021 №ЛВ0409/409/АВ. Поштове відправлення №360 із зазначеним повідомленням, згідно відомостей поштового відстеження AT "Укрпошта" було вручено особисто 15.03.2021. Як вбачається з долученої копії постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.04.2021р. у справі №461/2188/21 дана постанова була оприлюднена 23.04.2021р. та набрала законної сили 30.04.2021р., тобто вже після винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу (21.04.2021р.). Беручи до уваги копію постанови Галицького районного суду м. Львова по справі №461/2188/21, вбачається обгрунтованість висновків про те, що ФОП ОСОБА_1 допустив працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

2 серпня 2021 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/12789/21 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року прийнято до розгляду справу № 380/12789/21 та призначено судове засідання на 29 вересня 2022 року о 10:45 год.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене суд перейшов до розгляду справи у письмове провадження.

З`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини та обставини справи.

Не погодившись із вказаною постановою ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

На підставі пп. 2, п. 5 Порядку уповноваженою посадовою особою начальником Вільховою О.О. було видано наказ від 05.02.2021 року №0133-П та направлення від 05.02.2021 року №0131, якими інспекторам праці - головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м. Львові Мітіну В.С., Вовк Н.Я., Гординській Н.Б. доручено провести позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), юридична адреса: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_3 .

05.02.2021 року інспекторами праці здійснено вихід за фактичною адресою місця здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

В ході проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , що фіксувалося засобами відеотехніки, за виконанням трудових функцій виявлено осіб, які представились: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З усних пояснень, які надано вищевказаними працівниками інспекторами встановлено, що ОСОБА_4 стажується декілька днів на посаді офіціанта та не подавав будь-яких документів, щодо працевлаштування, ОСОБА_5 стажується на посаді кальянщика.

Також, в ході проведення заходу державного контролю ФОП ОСОБА_1 надано письмове пояснення від 09.02.2021, де вказано, що: " ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийшли стажуватися 04.02.2021 з 8 годинним графіком. На протязі тижня плануємо оформити вказаних громадян."

За результатами позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 було складено Акт №ЛВ0409/409/В від 17.02.2021 та Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЛВ0409/409/АВ/П від 17.02.2021.

Розглянувши справу, уповноваженою посадовою особою першим заступником начальника ОСОБА_6 встановлено наявність порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. З статті 24 КЗпП, ПКМУ №413 від 17.06.2015. Так, працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ФОП ОСОБА_1 було допущено до виконання трудової функції без оформлення трудових відносин.

На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ0409/409/АВ/ФС від 21.04.2021р., якою ФОП ОСОБА_9 притягнуто до фінансової відповідальності шляхом накладення штрафу.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.04.2021р. у справі №461/2188/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму 8500,00 грн.

Вважаючи оспорюване рішення відповідача протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про його скасування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює КЗпП України. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Так, визначальним у даній справі є подвійне притягнення позивача оскарженою постановою до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення.

Суд вважає за потрібне вказати, що Об`єднана палата Верховного Суду під час розгляду справи №260/1743/19 за схожих правовідносин у постанові від 22.12.2020 дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).

Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого:

- штрафи, передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України, є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;

- фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

Суддів зазначає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.04.2021 у справі №461/2188/21 за частиною 3 статті 41 КУпАП.

Так, в мотивувальній частині постанови суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст.41 КУпАП, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що підтверджується наступними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 №ЗК 318/288/АВ/П/ПТ від 26.07.2021 року; актом інспекційного відвідування юридичної (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗК 318/288/АВ від 26 липня 2021 року; матеріалами відеозапису інспекційного відвідування.

Отже, позивач як фізична особа - підприємець, який використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

Підхід, застосований відповідачем, в контексті обставин цієї справи, призвів до того, що позивача фактично притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі. Такий результат правозастосування, не зважаючи на причини його виникнення, не узгоджується з цілями ст. 61 Конституції України.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 19.03.2021 у справі №300/195/20.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Суд дійшов висновку, що в даному випадку має місце подвійне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому, суб`єктом звернення до суду щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як і суб`єктом винесення оспорюваною постанови було ГУ Держпраці, а тому вимога про визнання протиправною та скасування спірної постанови є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

За змістом п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), без урахуванням права особи на участь у проведенні інспекційного відвідування, а тому оскаржувана постанова підлягає до скасування, а позов задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ0409/409/АВ/ФС від 21.04.2021.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, площа Міцкевича, 8, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський