Справа № 360/566/22
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року справа №360/566/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 р. у справі № 360/566/22 (головуючий І інстанції суддя О.М.Качанок) за позовом ОСОБА_1 до Луганського апеляційного суду про визнання протиправними дій, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Луганського апеляційного суду, в якому позивач просив:

- визнати протиправними дії Луганського апеляційного суду щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 05 серпня 2021 року по день ухвалення рішення судом (за винятком днів відпустки) із застосуванням наказу голови Луганського апеляційного суду Гаврилюка В.К. від 04 серпня 2021 року № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації», та похідного наказу від 05.08.2021 виконуючого обов`язки голови суду ОСОБА_2 № 68-к/тр/с «Про зупинення виплати надбавки за роботу з секретною інформацією»;

- скасувати наказ голови Луганського апеляційного суду Гаврилюка В.К. від 04 серпня 2021 року № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації», скасувати наказ Луганського апеляційного суду від 05.08.2021 виконуючого обов`язки голови суду Карташова О.Ю. № 68-к/тр/с «Про зупинення виплати надбавки за роботу з секретною інформацією»;

- зобов`язати Луганський апеляційний суд провести перерахунок йогог суддівської винагороди за період з 05 серпня 2021 року по день ухвалення судового рішення (за винятком днів відпусток), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити йому недоотриману частину суддівської винагороди за період з 05 серпня 2021 року по день ухвалення рішення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 р. у справі № 360/566/22 позов ОСОБА_1 до Луганського апеляційного суду в частині вимог щодо скасування наказу голови Луганського апеляційного суду Гаврилюка В.К. від 04 серпня 2021 року № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації» залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відмова судом першої інстанції в поновленні строків звернення з позовною вимогою є відмовленням у доступі до правосуддя в частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд першої інстанції, залишаючи частину позовних вимог без розгляду, виходив з такого.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року позовну заяву було залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду пояснень щодо поважності причин пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду, а також доказів на підтвердження поважності таких причин. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

04.02.2022 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду щодо вимоги про скасування наказу голови Луганського апеляційного суду Гаврилюка В.К. від 04 серпня 2021 року № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації».

Ухвалою суду від 08.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.03.2022. Щодо клопотання про поновлення строку звернення до суду у вказаній ухвалі вказано, що воно питання буде вирішено у підготовчому засіданні.

Підготовче засідання 01.03.2022 не відбулося у зв`язку з воєнною агресією рф проти України, загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів та працівників апарату суду.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом в частині вказаних позовних вимог, суд врахував наступне.

Вимога про скасування наказу голови Луганського апеляційного суду Гаврилюка В.К. від 04.08.2021 № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації» заявлена пов`язана виключно з правом позивача на роботу із секретною інформацією під час виконання ним своїх функціональних обов`язків на посаді судді апеляційного суду.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем вказано, що він дізнався про прийняття спірного наказу голови Луганського апеляційного суду Гаврилюка В.К. від 04.08.2021 № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації» - 05.08.2021. Наведене також підтверджується довідкою щодо слідчого судді, що надана відповідачем до матеріалів справи, згідно якої з наказом голови Луганського апеляційного суду від 04.08.2021 № 141дск «Про припинення доступу до секретної інформації» ОСОБА_1 ознайомлений 05.08.2021.

Однак, з позовною заявою позивач звернувся лише 21.01.2022, тобто з порушенням встановленого законом місячного строку звернення до суду для вимог, що стосуються проходження позивачем публічної служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову в певній частині без розгляду.

За приписами частин 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку статтею 123 КАС України.

Статтею 123 КАС України занотовано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду […], позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду […].

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цими позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів вказує на відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 360/4485/19, від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21, від 22 червня 2021 року у справі № 120/5780/20-а

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 р. у справі № 360/566/22 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 р. у справі № 360/566/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 12 жовтня 2022 року

Суддя-доповідач Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв