Справа № 580/1770/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1770/22 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаського районного відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від 20.12.2021, виконавче провадження № 67938578, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 13000,00 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від 12.01.2022, виконавче провадження № 67938578, про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що спірні постанови прийняті без наявності законних підстав, оскільки рішення місцевого загального суду позивачем (боржником у виконавчому провадженні № 67938578) виконане до відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець не вчинив передбачених законом дій для перевірки виконання судового рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2022 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від 12.01.2022 у виконавчому провадженні № 67938578 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не надала доказів добровільного виконання рішення, то державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та одночасно стягнуто виконавчий збір, отже постанова від 20.12.2021 у виконавчому провадженні № 67938578 про стягнення виконавчого збору є правомірною.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 12.01.2022 про накладення на позивача штрафу в сумі 1700,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не дотримано процедуру складення акту від 11.01.2022, відповідно, процедуру накладення штрафу на підставі вказаного акту, тому спірна постанова прийнята за відсутності правових підстав, вказаних у ст. ст. 64-1, 75 Закону № 1404-VIII, а тому є протиправною.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що частина 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» звільняє божника від обов`язку сплачувати виконавчий збір, якщо рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження. У свою чергу, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 , звернувшись до органу виконавчої служби, не надав доказів про невиконання ОСОБА_1 у добровільному порядку рішення Черкаського районного суду від 10.06.2021 у справі № 707/1819/20, а державний виконавець цього не врахував та безпідставно відкрив виконавче провадження й стягнув виконавчий збір. Вказані обставини суд першої інстанції не встановив, тому дійшов помилкового висновку про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору.

Також вказує, що посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, є безпідставним, оскільки правовідносини у справі, яка розглядається, не є подібними до правовідносин у справі, яку розглянув Верховний Суд.

Відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подали.

У судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Черкаського районного суду від 10.06.2021 у справі № 707/1819/20 визначено ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні малолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце та час їхнього спілкування: перші та треті вихідні місяця з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі, без присутності матері дітей.

З метою примусового виконання вказаного рішення Черкаський районний суд Черкаської області 26.11.2021 видав виконавчий лист, на підставі якого постановою від 20.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67938578. Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір в сумі 13000 грн.

Крім того, окремою постановою від 20.12.2021 у виконавчому провадженні № 67938578 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 13000 грн.

20.12.2021 державним виконавцем прийнято вимогу № 34912/6, якою зобов`язано ОСОБА_1 виконати рішення суду шляхом забезпечення побачень стягувача з дітьми, а саме: надати ОСОБА_2 побачення з дітьми перші та треті вихідні місяця з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі, без присутності матері дітей. Вказану вимогу вручено позивачеві 30.12.2021.

Згідно з даними талона-повідомлення єдиного обліку № 1126 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, 08.01.2022 о 00 год. 53 хв. надійшла заява до РУ про те, що 07.01.2022 о 18 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 колишня дружина заявника ОСОБА_1 не надала можливості побачити дітей та забрати їх, хоча згідно з рішенням суду заявник має право бачитись.

11.01.2022 ОСОБА_2 подав державному виконавцю заяву (вх. № 165/6 від 11.01.2022), в якій зазначив, що 07.01.2022 приїхав до місця проживання та реєстрації дітей, щоб взяти їх на вихідні дні, натомість на місці їх не було. Тому, викликав поліцію та написав заяву про невиконання рішення суду та служби у справах дітей громадянкою ОСОБА_1 , хоча вона знала про те, що ОСОБА_2 мав намір забрати дітей на вихідні.

11.01.2022 складено акт державного виконавця, яким встановлено, що вимога державного виконавця від 20.12.2021 № 34912/6 ОСОБА_1 не виконана, про що ОСОБА_2 повідомив у письмовому вигляді заявою від 11.01.2022.

За вказаних обставин, 12.01.2022 державним виконавцем прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 1700,00 грн за невиконання вимоги державного виконавця від 20.12.2021.

Позивач, вважаючи спірні постанови державного виконавця такими, що підлягають скасуванню, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування постанови від 20.12.2021 у виконавчому провадженні № 67938578 про стягнення виконавчого збору.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На підставі ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Абз. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1, 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На підставі п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Аналіз вказаних норм свідчить, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Статтею 27 Закону № 1404-VIII визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Так, пунктами 1-6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Суд першої інстанції підстав, з яких виконавчий збір не стягується, не встановив, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач не надала доказів добровільного виконання рішення, то державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та одночасно стягнуто виконавчий збір.

Тож, постанова державного виконавця від 20.12.2021 у виконавчому провадженні № 67938578 про стягнення виконавчого збору прийнята за наявності підстав, передбачених статтею 27 Закону № 1404-VIII, і підстави для її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи позивача про те, що рішення суду нею виконано в добровільному порядку, є помилковими, оскільки відкриття провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) уже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно, а при виконанні рішень про встановлення побачення з дитиною строку для добровільного виконання рішення не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 480/3452/19.

Що стосується доводів скаржника про неправильне врахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Станом на час перегляду апеляційним судом справи наявність постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку не встановлено.

Велика Палата Верховного Суду конкретизувала власні правові висновки та правові висновки Верховного Суду України щодо критеріїв встановлення подібності правовідносин, визначивши, на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (постанова ВП ВС від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від "30" серпня 2022 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Судді: Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків