Справа № 140/3969/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3969/22 пров. № А/857/11942/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Судової Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника позивача Усаченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області на рішення Шацького районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року, прийняте суддею Сушик Н.В. о 17 годині 11 хвилині у смт. Шацьку, повний текст складено 22.07.2022 року у справі за позовом Шацького національного природного парку до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

встановив:

Шацький національний природній парк (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Волинській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо вилучення 21 знаряддя лову риби, а саме 4 мережі і 17 ятерів з бирками Шацького національного природного парку для меліоративного вилову риби, а саме: ВО-0351 ШНПП, ВО-0347 ШНПП, ВО-0354 ШНПП, ВО-0202 ШНПП, ВО-0350 ШНПП, ВО-0349 ШНПП, ВО-0200 ШНПП, ВО-0344 ШНПП, ВО-0203 ШНПП, ВО-0343 ШНПП, ВО-0348 ШНПП, ВО-0524 ШНПП, ВО-0191 ШНПП, ВО-0356 ШНПП, ВО-0151 ШНПП, ВО-0343 ШНПП, ВО-0353 ШНПП, ВО-0186 ШНПП, ВО-0322 ШНПП, ВО-0212 ШНПП, ВО-0210 ШНПП, оформлені актом про вилучення знарядь незаконного добування (заготівлі) природних ресурсів, транспортних (у тому числі плавучих) засобів, зброї та боєприпасів, природних ресурсів або продукції, що з них вироблена, спеціальних документів № 2 від 28.04.2022 року та зобов`язання повернути зазначені предмети володільцю.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що дії, вчинені в ході фіксування порушення, встановленого статтею 85 КУпАП «Порушення правил використання об`єктів тваринного світу», в тому числі й щодо вилучення знарядь незаконного добування природних ресурсів, складання відповідних документів, можуть виступати предметом спору з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з тим, що працівники державної екологічної служби Волинської області будучи наділеними повноваженнями складати протокол про адміністративні правопорушення, здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері порушення природоохоронного законодавства, при виявленні правопорушення не зафіксували його протокольно, не ухвалили будь якого рішення, тому їх дії щодо вилучення майна, зазначеного в Акті № 2 від 28.04.2022 року є протиправними.

Оскільки вилучене старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Гламаздою Анатолієм Петровичем в ході проведення 28.04.2022 року перевірки щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства на озері Світязь, затоці Лука, 21 знаряддя лову риби перебуває в користуванні Шацького національного природного парку, та знаходилось у воді оз. Світязь на законних підставах, то таке слід повернути Шацькому НПП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Державна екологічна інспекція у Волинській області подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що при винесенні оскаржуваного судового рішення, відповідачу не було надано процесуальної можливості довести правомірність своїх дій, і, як наслідок не надано правової оцінки тому факту, що сектором дізнання відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2022 року за №0000096 відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.249 КК України, зокрема, про те, що рибалками Шацького НПП, які в період часу з 28.04.2022 року по 10.05.2022 року в порушення ліміту 227/2022 від 20.01.2022 року на використання природних ресурсів у межах Шацького НПП на 2022 рік, затвердженого заступником міністра довкілля та природних ресурсів України, незаконно проводився меліоративний вилов риби на озері «Світязь» та озері «Пулемець», що розташовані на території Шацького НПП.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції зобов`язав відповідача повернути позивачу вилучені 28.04.2022 року знаряддя лову риби, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, яке знаходиться на стадії досудового розслідування.

Покликається на те, що обстеження акваторії озера Світязь на предмет виявлення можливих порушень громадянами встановленого режиму охорони, збереження та відтворення водних живих ресурсів на озерах Шацького НПП, дотримання вимог рибальства під час весняно літньої заборони (нерестового періоду) проведено до вимог чинного законодавства.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, так як по даному факту вбачається кримінальне правопорушення.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Шацький національний природній парк у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що в судове засідання 20.06.2022 року представник відповідача повторно не з`явився, жодних відомостей про причину неявки не повідомив. За таких обставин суд розглянув справу за його відсутності.

Щодо подання відповідачем додаткових доказів, позивач зазначив з покликанням на ч.4 ст.308 КАС України, що докази, які не були подані суду першої інстанції приймаються апеляційним судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, відповідач міг подати відзив на позовну заяву та усі докази, які підтверджують заперечення проти позову, чого зроблено не було.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно з частиною першою статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з Актом про вилучення знарядь незаконного добування (заготівлі) природних ресурсів, транспортних (у тому числі плавучих) засобів, зброї та боєприпасів, природних ресурсів або продукції, що з них вироблена, спеціальних документів № 2, складеного 28 квітня 2022 року в с. Світязь, урочище Тополина державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Гламаздою Анатолієм Петровичем, о 19 год. 30 хв. 28.04.2022 року під час проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на озері Світязь, затока Лука, виявлено та вилучено з води 21 знаряддя лову риби, а саме - 4 мережі і 17 ятерів. Вилучені знаряддя мають бирки для меліоративного вилову риби Шацького НПП, а саме: ВО-0351 ШНПП, ВО-0347 ШНПП, ВО-0354 ШНПП, ВО-0202 ШНПП, ВО-0350 ШНПП, ВО-0349 ШНПП, ВО-0200 ШНПП, ВО-0344 ШНПП, ВО-0203 ШНПП, ВО-0343 ШНПП, ВО-0348 ШНПП, ВО-0524 ШНПП, ВО-0191 ШНПП, ВО-0356 ШНПП, ВО-0151 ШНПП, ВО-0343 ШНПП, ВО-0353 ШНПП, ВО-0186 ШНПП, ВО-0322 ШНПП, ВО-0212 ШНПП, ВО-0210 ШНПП (а.с. 12).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 16.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.07.2022 року о 15 год 30 хв. Із матеріалів справи не вбачається, що учасники справи були повідомлені про час та дату розгляду справи.

14.07.2022 року секретар судового засідання склав довідку про те, що технічний запис судового засідання не здійснювався у зв`язку із неналежним повідомленням позивача. Судове засідання відкладено на 20.07.2022 року о 16.00 год.

20.07.2022 року справу розглянуто за відсутності представника відповідача. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Відтак, враховуючи те, що відповідач був позбавлений можливості подати свої пояснення та докази, брати участь у розгляді справи, колегія суддів бере до уваги долучені до матеріалів справи докази, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 10.05.2022 року за №0000096 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.249 КК України, зокрема, про те, що в період часу з 28.04.2022 року по 10.05.2022 року рибалками Шацького НПП, в порушення ліміту 227/2022 від 20.01.2022 року на використання природних ресурсів у межах Шацького НПП на 2022 рік, затвердженого заступником міністра довкілля та природних ресурсів України, незаконно проводився меліоративний вилов риби на озері «Світязь» та озері «Пулемець», що розташовані на території Шацького НПП (а.с.99) та копію постанови про визнання речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 20.05.2022 року, відповідно до якої 21 знаряддя лову риби, а саме 4 мережі і 17 ятерів з бирками Шацького національного природного парку для меліоративного вилову риби, а саме: ВО-0351 ШНПП, ВО-0347 ШНПП, ВО-0354 ШНПП, ВО-0202 ШНПП, ВО-0350 ШНПП, ВО-0349 ШНПП, ВО-0200 ШНПП, ВО-0344 ШНПП, ВО-0203 ШНПП, ВО-0343 ШНПП, ВО-0348 ШНПП, ВО-0524 ШНПП, ВО-0191 ШНПП, ВО-0356 ШНПП, ВО-0151 ШНПП, ВО-0343 ШНПП, ВО-0353 ШНПП, ВО-0186 ШНПП, ВО-0322 ШНПП, ВО-0212 ШНПП, ВО-0210 ШНПП визнано речовими доказами у згаданому вище кримінальному провадженні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною четвертою статті 242 КАС України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Приписами статті 244 КАС України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Пунктами 5, 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданнями кримінального провадження відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

За змістом частини дев`ятої статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17, від 30.10.2019 року у справі № 390/131/18, від 01.04.2020 року у справі № 686/24003/18, тощо).

Це означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві.

Отже, відповідно до процесуального законодавства суд вправі зі своєї ініціативи з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, коли ці межі прямо не визначені чинним законодавством або договором, що відповідає законові.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 804/1457/17, від 11.12.2018 року у справі № 802/295/17-а, від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.

Колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Питання юрисдикційності справ неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 641/8857/17 висловлено правову позицію, яка полягає у тому, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові від 10.04.2019 року у справі № 808/390/18, вирішуючи юрисдикційний конфлікт, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ужитий у статті 19 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 року у справі № 360/4114/20 зазначив, що питання предметної чи суб`єктної юрисдикції суди повинні вирішувати з огляду на суть конфлікту сторін у справі, тобто з дійсних правовідносин, що склалися між учасниками такого конфлікту, а не з огляду на сформований позивачами склад сторін справи та сформульовані позивачем позовні вимоги. Саме такий підхід (орієнтація на сутність конфлікту, який виник, а не на формальне зосередження на визначених позивачами сторонах спору чи його предметі), зокрема, запобігає розгляду судами «зайвих» вимог, тобто таких позовних вимог, задоволення яких не дозволить захистити порушені права позивачів та вирішити спір по суті без додаткового ініціювання інших судових процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним.

Повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, здійснюється у порядку, встановленому КПК України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 751/1921/17.

Крім того, близький за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 24.04.2018 року у справі № 202/5044/17 та від 15.05.2018 року у справі № 335/12096/15-ц.

Проте перевірка правомірності дій та рішення відповідача з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, у цій справі суд першої інстанції, якщо зважити на суть спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального й процесуального права та дійшов помилкового висновку про поширення юрисдикції адміністративного суду на обраний ними спосіб захисту порушеного права позивача.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду необхідно скасувати і закрити провадження у справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до кримінальної юрисдикції та що позивач вправі протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Шацького районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року у справі №140/3969/22.

Провадження у справі за позовом Шацького національного природного парку до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання дій та бездіяльності протиправними - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 17.10.2022 року.