Справа № 640/18950/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року м. Київ № 640/18950/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенерального прокурора України Рябошапки Руслана Георгійовича (відповідач-1) Офісу Генерального прокурора (відповідач-2)
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Генерального прокурора України Рябошапки Руслана Георгійовича та Генеральної прокуратури України, в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви від 21.10.2019):

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 02.09.2019 №807ц про звільнення генерал-полковника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора, виключення зі списків особового складу Генеральної прокуратури України та направлення у розпорядження Міністерства оборони України для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби;

- зобов`язати Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді, яку він обіймав 02.09.2019;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про відсутність законодавчо мотивованих підстав для звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора на підставі ч. 2 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", оскільки вказана норма підлягає застосуванню під час звільнення з військової служби, а також про відсутність підстав для звільнення останнього з огляду на положення ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено сторонам строки для подання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Від представника відповідача-2 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що оскаржуваний наказ прийнято правомірно та у межах наданих відповідачу-2 повноважень, з огляду на лист Міністра оборони України від 02.09.2019 №220/4484 та зміст п. 154 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153. Слід зазначити, що на підтвердження своїх повноважень представником відповідача-2 надано суду копію довіреності. Крім того, суд звертає увагу, що станом на момент розгляду даної справи судом найменування відповідача-2, згідно з даними Єдиного державного реєстру, є Офіс Генерального прокурора, що, відповідно, потребує уточнення у межах даної справи.

Від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголошував, що оскаржуваний ним наказ не міг бути виданий за відсутності підстав для звільнення, визначених Законом України "Про прокуратуру", зазначаючи, що він є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2019 зупинено провадження у справі, а ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2020, з огляду на скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2019, провадження у справі поновлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2020 залишено без задоволення заяву представника Генерального прокурора України із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, наказом Генерального прокурора України від 26.08.2014 №1906-ц ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора за строковим трудовим договором, до призначення на цю посаду військовослужбовця, та звільнено з посади заступника Генерального прокурора України - начальника Головного управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату та нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури Украйни.

Наказом Міністра оборони України від 11.10.2014 №609 визначено укласти з генерал-майором запасу ОСОБА_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років, прийняти його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відрядити до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на посаду заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора.

Надалі, листом Міністра оборони України від 02.09.2019 №220/4484, направленим на адресу Генерального прокурора України, у зв`язку із службовою необхідністю позивача відкликано до Міністерства оборони України. Цим же листом повідомлено про здійснення добору іншого кандидата на посяду заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора.

На підставі листа Міністра оборони України від 02.09.2019 №220/4484, відповідно до вимог п. 154 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, наказом Генерального прокурора від 02.09.2019 №807-ц ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора, виключено зі списків особового складу Генеральної прокуратури України, направлено у розпорядження Міністерства оборони України для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби та у зв`язку із здійсненням добору іншого кандидата на вказану посаду

Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює проходження військової служби, є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» (тут і надалі - Закон №2232-ХІІ у редакції, яка діла станом на момент виникнення спірних правовідносин), який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону №2232-ХІІ, порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Приписами ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» (надалі - Закон № 1697-VII) у редакції, що була чинною до набрання 25.09.2019 чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Отже, законодавцем визначено подвійне регулювання статусу військового прокурора: діяльність військового прокурора регламентована Законом України «Про прокуратуру», а порядок проходження військової служби (прийняття, переміщення, звільнення) - Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державним та комунальних закладів освіти для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних закладів освіти, затверджується Президентом України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.10.2008 №1153 (надалі - Положення).

У силу абзаців 1-4 п. 154 Положення, за погодженням із Міністерством оборони України керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу звільняє з посад відряджених військовослужбовців та направляє їх у розпорядження Міністерства оборони України: після виконання визначеного обсягу робіт оборонного характеру; за зверненням військовослужбовця; у разі невиконання військовослужбовцем обов`язків за займаною посадою.

Відповідно до абзацу 5 п. 154 Положення, за потреби Міністр оборони України має право у будь-який час відкликати з державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу відряджених військовослужбовців, повідомивши про таке відкликання їх керівників з наданням відповідної заміни.

Звільнені з посади відряджені військовослужбовці направляються в місячний строк у розпорядження Міністерства оборони України з приписом, службовою характеристикою та наказом (розпорядженням) про звільнення з посади.

Аналіз наведеного п. 154 Положення свідчить про регулювання ним двох можливих випадків припинення відрядження військовослужбовця до державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу, а саме: 1) з ініціативи керівника державного органу, підприємства установи, організації, державного та комунального навчального закладу - шляхом звільнення за погодженням із Міністерством оборони України; 2) з ініціативи Міністра оборони України - шляхом відкликання з подальшим звільненням військовослужбовця.

Як вбачається зі змісту листа Міністра оборони України від 02.09.2019 № 220/4484, припинення відрядження позивача до Генеральної прокуратури України було ініційоване саме Міністром оборони України ОСОБА_2 шляхом відкликання ОСОБА_1 .

Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме абзац 5 п. 154 Положення.

У той же час, у Генеральної прокуратури України в особі Генерального прокурора було відсутнє право на вчинення у межах заявленого спору іншої дії аніж прийняття наказу від 02.09.2019 №807ц про звільнення генерал-полковника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора, виключення зі списків особового складу Генеральної прокуратури України та направлення у розпорядження Міністерства оборони України для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби.

Відтак, даний наказ Генеральної прокуратури України має похідний характер від листа Міністра оборони України від 02.09.2019 № 220/4484 про припинення відрядження позивача до Генеральної прокуратури України.

У той же час, правомірність дій Міністра оборони України ОСОБА_2 щодо відкликання із Генеральної прокуратури України заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора ОСОБА_1 листом Міністерства оборони України від 02.09.2019 №220/4484 підтверджена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №640/18938/19.

Як наслідок, суд виходить з того, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем-2 правомірно та у межах наданих останньому повноважень.

Інші доводи позивача не спростовують вищезазначені висновки суду та не доводять протилежне.

Інші позовні вимоги, як похідні від розглядуваної вище, у силу п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, також задоволенню не підлягають.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Генерального прокурора України Рябошапки Руслана Георгійовича (адреса місця роботи: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) та Офісу Генерального прокурора (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок