Справа № 380/1897/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1897/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Тицької О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач; ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області , місцезнаходження: 79005, Львів, пл. Міцкевича, 8 (далі відповідач; ГУ Держпраці у Львівській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЛВ0415/409/АВ/ФС від 21.04.2021, що винесена першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Зубиком А.М., про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у сумі 120000,00 грн.

Ухвалою від 31.01.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектори праці не звернути увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 до приміщень де розташований заклад 143 Luxury не має жодного відношення. Оренда цих приміщень, а отже і господарська діяльність, здійснюється ФОП ОСОБА_2 , а сама ОСОБА_1 , як і інші працівники, виконує трудову функцію на посаді адміністратора закладу. Штраф, як фінансова санкція, може бути накладений лише у разі вчинення фізичною особою-підприємцем дій, визначених статтею 265 Кодексу законів про працю України, однак, позивач таких дій не вчиняла, що підтверджується відеоматеріалами відповідача.

28.02.2022 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що за результатами проведеного інспекційного відвідування встановлено факт допуску позивачем до роботи працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладення трудового договору, що підтверджується як усними поясненнями таких осіб, що зафіксовані засобами відеофіксації, так і письмовими поясненнями позивача. Таким чином, постанова накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення винесена за наявності підстав, а тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 05.02.2021 №0132-П та направлення від 05.02.2021 № 0130 інспектори праці головні державні інспектори відділу з питань додержання законодавства по працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м. Львові Мітін В.С., Вовк Н.Я., Гординська Н.Б. (далі інспектори праці) провели інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з 14:00 год. 05.02.2021 по 16:40 год. 17.02.2021.

За результатами проведеного інспекційного відвідування інспектори праці склали:

- акт від 17.02.2021 №ЛВ0415/409/АВ (акт інспекційного відвідування від 17.02.2021), в якому зафіксовано порушення позивачем частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 №413;

- припис про усунення виявлених порушень від 17.02.2021 №ЛВ0415/409/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення.

На підставі акта інспекційного відвідування від 17.02.2021 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 21.04.2021 № ЛВ0415/409/АВ/ФС (далі оскаржена постанова), якою за порушення вимог частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 №413 наклав на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 120000,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи контролю за додержанням законодавства про працю визначаються Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-IV.

Згідно з частиною першою статті 12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Відповідно до статті 16 Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відповідно до статті 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 823).

В абзаці першому пункту 2 вказаного Порядку визначено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави проведення інспекційного відвідування викладені у пункті 5 Порядку № 823, згідно з яким таке проводиться на підставі:

1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 вказаного пункту;

4) рішення суду;

5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) інформація:

ДПС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків;

- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) доручення Прем`єр-міністра України;

9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) запит народного депутата України;

11) невиконання вимог припису інспектора праці.

Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.

Суд встановив, що підставою для видачі наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 05.02.2021 №0132-П слугували звернення фізичних осіб від 18.01.2021 №П-55, №Ж-54 про порушення законодавства про працю у закладі 143 Лакшері за адресою: м. Львів, вул.Балабана, 12 в частині неналежного оформлення трудових відносин.

У цьому контексті суд зазначає, що інформація, яка міститься у зверненні фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, підлягає ґрунтовній перевірці при проведенні інспекційного відвідування та не може нести самостійного доказового значення щодо порушення вимог законодавства про працю відповідним суб`єктом господарювання, оскільки докази щодо таких порушень повинен надати відповідний орган Держпраці за результатами проведеної перевірки.

У пункті 8 Порядку №823 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Суд критично оцінює посилання позивача на її відсутність при проведенні інспекційного відвідування та невиконання інспекторами праці вимог пункту 8 Порядку №823, оскільки на направленні від 05.02.2021 № 0130 міститься підпис позивача та її відмітка про отримання копії такого, що спростовує такі доводи. Варто додати, що невиконання інспекторами праці вимог пункту 8 Порядку №823 надавало позивачу право не допускати таких до проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до підпункту 7 пункту 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до пунктів 16-18, 20 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Як встановив суд, за результатами проведеного інспекційного відвідування позивача складено акт інспекційного відвідування від 17.02.2021, в якому зафіксовано порушення позивачем частин першої, третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 №413, а також винесено припис про усунення виявлених порушень від 17.02.2021 №ЛВ0415/409/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення.

У пункті 25 Порядку № 823 передбачено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; Порядок № 509).

У пункті 2 вказаного Порядку зазначено, що штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 вказаного Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Як встановив суд, у зв`язку з виявленими порушеннями позивачем частин першої, третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 №413 відповідач прийняв оскаржену постанову та на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України наклав на позивача штраф у розмірі 120000,00 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 №413 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

- засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

- на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

- на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

В оскарженій постанові зазначено, що в ході проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , що фіксувалося засобами фото- та відеотехніки, за адресою фактичного місця здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 , за виконанням трудових функцій зафіксовано осіб, які представились: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З усних пояснень, які надано такими працівниками інспекторам праці встановлено, що ОСОБА_5 працює в закладі 143 Luxury з кінця січня 2021 року на посаді кухаря, ОСОБА_6 працює у цьому ж закладі за посадою посудомийки з моменту відкриття закладу. В ході заходу контролю Підприємцем надано письмове пояснення від 09.02.2021, де вказано, що такі працівники прийшли стажуватись 04.02.2021 з 8 годинним графіком. Разом з тим, Підприємець не надала документів стосовно таких осіб, ведення яких передбачено законодавством про працю.

Оцінюючи аргументи позивача про нездійснення нею господарської діяльності у закладі 143 Luxury за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак і неможливість притягнення її до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпП України, суд зазначає таке.

Суд встановив, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.01.2022 місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

У заявах фізичних осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які слугували підставою для проведення інспекційного відвідування, зазначено, що були прийняті на роботу у ресторан 143 Luxury без офіційного працевлаштування. Також вказано, що директора ресторану 143 Luxury звати Валентин, а менеджера, з якою відбувалася співбесіда ОСОБА_1 .

Тобто у таких зверненнях не містилось інформації про порушення вимог законодавства про працю саме позивачем як суб`єктом господарювання. До того ж, у позовній заяві позивач зазначила, що працювала у ресторані 143 Luxury на посаді адміністратора з кінця жовтня 2020 року без укладення трудового договору.

Суд наголошує на тому, що відповідач, згідно з вимогами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не надав жодних доказів, які б підтверджували здійснення позивачем господарської діяльності у статусі фізичної особи-підприємця у закладі 143 Luxury та використання саме нею найманої праці таких працівників.

Окрім цього, з метою встановлення дійсних обставин справи суд дослідив відеозапис ходу проведення інспекційного відвідування, під час якого працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що працюють у закладі 143 Luxury на посадах кухаря та посудомийки відповідно. Відповідаючи на запитання інспекторів праці пояснили, що їх роботодавець, особа, яка брала їх на роботу, ОСОБА_9 , який має підготувати договір тимчасової співпраці.

Суд зауважує, що працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час надання усних пояснень інспекторам праці жодного разу не згадали про ФОП ОСОБА_1 , як таку, що здійснює господарську діяльність у закладі ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слушно також додати, що відповідач не надав доказів того, що такі працівники допущені до роботи особою на ім`я ОСОБА_9 за дорученням ФОП ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що на неодноразові виклики ОСОБА_5 та ОСОБА_10 як свідків, такі для надання показань щодо обставин справи не з`явились.

Підсумовуючи наведене, суд наголошує на тому, що під час проведення інспекційного відвідування інспектори праці не встановили факту здійснення позивачем господарської діяльності у закладі 143 Luxury, а також факту допуску позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_10 до виконання трудових функцій без укладення трудового договору.

Водночас відповідач сформував висновок про фактичний допуск позивачем до роботи без укладення трудового договору вказаних осіб лише на підставі її пояснень від 09.02.2021, в яких повідомлено, що позивач здійснює діяльність на кухні за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийшли на стажування 04.02.2022 з 8-годинним графіком, на протязі тижня плануємо оформити вказаних осіб.

Оцінюючи таку заяву позивача у сукупності з її запереченнями та з іншими доказами у справі, зокрема які містять інформацію про виконання позивачем повноважень адміністратора (менеджера) ресторану 143 Luxury, суд вважає, що така не свідчить про ведення у закладі 143 Luxury господарської діяльності позивачем як фізичною особою-підприємцем та прийняття на роботу згаданих працівників.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995 у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Суд вважає, що відповідач не довів поза розумним сумнівом факту допуску позивачем, як суб`єктом господарювання, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 до виконання трудових функцій без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з огляду на не доведення відповідачем факту використання позивачем, як суб`єктом господарювання, праці неоформлених працівників, суд дійшов висновку про те, що позивач не може вважатися належним суб`єктом відповідальності відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.

Суд при розгляді справи враховує також позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 21.04.2021 №ЛВ0415/409/АВ/ФС прийнята відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1200,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 24.01.2022 № 68582.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 21.04.2021 № ЛВ0415/409/АВ/ФС.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (, місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 17 жовтня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.