Справа № 300/8747/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/8747/21 пров. № А/857/7965/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н. В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року (суддя Кафарський В.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 19.04.2022),

в адміністративній справі №300/8747/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України,

про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Івано-Франківської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації №UA206050/2021/000421 від 17.12.2021 та рішення про коригування митної вартості №UA206050/22021/000171/2 від 17.12.2021.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України 17.12.2021 №UA206050/2021/000421. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України від 17.12.2021 №UA206050/22021/000171/2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 5399,70 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції, що декларантом було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості, враховуючи той факт, що на виконання згенерованих АСАУР форм митного контролю посадовими особами Івано-Франківської митниці декларанту надіслано повідомлення про необхідність надання оригіналів та/або копії документів, зазначених в гр. 44 МД - документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.3 ст.53 МКУ (каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару), банківські платіжні документи про оплату товару. З цього приводу апелянт зазначає, що одночасно із митною декларацією декларантом подано відповідачу для митного оформлення ряд документів для підтвердження митної вартості товару, в позовній заяві позивач зазначає, що документи були розглянуті формально, без належного їх аналізу. Звертає увагу суду, що в банківському платіжному документі, зазначається, що призначення платежу вид оплати - передплата або оплата, тобто, конкретно не зазначено, який це вид оплати. Так як заявлено митну вартість товару в розмірі 21512,18 дол. США, а всі документи долучені до митної декларації містять інформацію про товар в розмірі 19340,79 дол. США, це являється суттєвими невідповідностями в документах і дає підстави митному органу сумніватися в правильності визначення митної вартості. Вказує апелянт, що митна вартість була визначено декларантом самостійно за 6 методом. Державний гемологічний висновок, який подався до митного оформлення, не був взятий до уваги у зв`язку з тим, що даний висновок не підтверджує ціну товару і не являється висновком про вартістні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Митним органом прийнято спірні рішення про коригування митної вартості та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. В даній ситуації джерело інформації для коригування митної вартості слугувала інформація з ЦБД, а саме від 01.11.2021 №UA209120/2021/037443. В результаті коригування митна вартість вказаного товару визначена в сумі 1,39 дол/кг, на загальну суму 65773,41 доларів США. Суд у оскаржуваному рішенні не надає оцінки тим фактам, що позивач подав документи про товар за ціною 19340,79 дол. США, заявив до митного оформлення товар по ціні 21512,18 дол. США. Жодного документа, який би підтвердив оплату товару в розмірі 21512,18 дол. США ні відповідачу ні суду надано не було. Вказує, що інспектор, опрацювавши базу ЦБД «ІНСПЕКТОР» та подані документи, встановив, що в даній митній декларації №UА209120/2021/37443 від 01.11.2021 розмитнювався той самий артикул товару G664, товар походить з тої ж самої країни, ті ж самі умови поставки, що і в позивача. Дана декларація оформлена за основним методом, ціною договору в найближчому періоді до оформлення МД позивача. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивач скористався правом ч.7 ст.55 МК України та мав можливість протягом 80 днів надати митному органу додаткові документи для заявлення митної вартості товару, що декларується, однак жодного документа про перегляд рішення митним органом самостійно надано не було.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 19.04.2022 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив незгоду з її доводами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене нею рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 було укладено з Xiamen Five Star Import and Export Co., Limited контракт купівлі-продажу від 10.05.2021 №005-2021, предметом якого є гранітні вироби (а.с. 31-35).

Згідно умов пункту 1.2 контракту поставка товару здійснюється в кількості, асортименті та по ціні відповідно інвойсу на кожну партію товару, які являються невід`ємною частиною контракту. В межах виконання умов контракту на підставі інвойсу постачальник зобов`язався поставити гранітні вироби у кількості 1315 штук (18.981 метрів кубічних, вага нетто 47,319 тон, вага брутто 49,103 тон) за ціною 19340,79 доларів США.

Постачальник зобов`язався поставити товар на умовах CFR Odessa (Україна) згідно ІНКОТЕРМС 2000.

Митним брокером, який діяв в інтересах позивача, 16.12.2021 подано до відповідача митну декларацію №UA206050/2021/013143 на товар - оброблене природнє каміння деталі пам`ятників намогильних з граніту, поліровані, плити намогильні відповідних розмірів, де визначена митна вартість товару за резервним методом визначення митної вартості, а саме за ціною 21512,18 доларів США, яка визначена висновком Державного гемологічного центру Міністерства фінансів України від 07.12.2021 №27524/391202-Д (а.с. 14-16, 75-77).

Для підтвердження митної вартості товару митному органу були подані: рахунок-проформу FSNL-11 від 17.05.2021; рахунок-фактуру (інвойс) FSNL20211018 від 17.10.2021; коносамент COSU від 24.10.2021; автотранспортну накладну 1866 від 13.12.2021; автотранспортну накладну 6941 від 13.12.2021; сертифікат про походження товару G87336 від 19.11.2021; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500040/2021/5600 від 14.12.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 26.05.2021; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 17.10.2021; висновок за результатами експертизи й оцінки дорогоцінних каменів, дорогоцінних каменів органогенного утворення, напівдорогоцінних і декоративних каменів №27524/391202-Д від 07.12.2021; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №005-2021 від 10.05.2021; акт зважування №WGT 210057 від 14.12.2021; акт зважування №WGT 210058 від 14.12.2021; додаткову інформацію щодо ціни товару від 16.12.2021; копію митної декларації країни відправлення №00066255 від 24.10.2021 (а.с. 17-30).

Під час здійснення митного контролю посадовими особами Івано-Франківської митниці виявлено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначених ч.3 ст.53 МК України (каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару). Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості заявлена митна вартість даних товарів нижча від подібних і аналогічних товарів. Декларанту виставлена вимога у відповідності до ч.2 ст.53 МК України про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: банківські платіжні документи про оплату товару (а.с. 39, 78).

Декларантом у відповідь на вимогу надано прайс-лист та інформацію з інтернет-ресурсів щодо ціни товару (а.с. 40-44).

Надалі посадовими особами Івано-Франківської митниці запропоновано декларанту відповідно до статті 53 МК України подати каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (а.с. 45).

Представником митного брокера у відповідь на запит митного органу повідомлено, що всі необхідні документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України для підтвердження митної вартості товару долучені до поданої митної декларації, у зв`язку з чим надати додаткові документи нема змоги (а.с. 46).

Відповідач, за результатами розгляду поданої позивачем митної декларації №UA206050/2021/013143 від 16.12.2021 та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні товару та прийняв рішення про коригування митної вартості товару від 17.12.2021 №UA206050/22021/000171/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 17.12.2021 №UA206050/2021/000421 (а.с. 11-12, 13).

Обґрунтовуючи збільшення митної вартості, відповідачем вказано, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причин відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація UA209120/2021/37443 від 01.11.2021.

Брокером для здійснення митного оформлення товару 17.12.2021 подано нову митну декларацію №UA206050/2021/013276 (а.с. 47).

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною 1 статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.6 ст.257 МК України).

Крім цього, частиною третьою статті 318 МК України встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст.49 МК України).

Стаття 51 МК України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ст.52 МК України).

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч.4 ст.58 МК України).

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. До переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи (ч.4 ст.53 МК України).

Отже, орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 19.02.2019р. (справа №805/2713/16-а).

Крім цього, відповідно до ч.5 статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.54 цього Кодексу, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що в частині четвертій статті 54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналогічний перелік причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), наведено у Правилах заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012р..

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Крім цього, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частинами 1, 2, 5, 6 ст.55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.1 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Частинами 1, 2 ст.64 цього Кодексу встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

З матеріалів справи видно, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості ввезеного на територію України товару обробленого природного каміння деталі пам`ятників намогильних з граніту, поліровані, плити намогильні відповідних розмірів та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, у зв`язку з чим митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом на рівні 1,3900 USD вартістю за одиницю, в кількості 47319 та загальній вартості 65773,41 USD.

Під час митного оформлення відповідачу було надано митну декларацію №UA206050/2021/013143 від 16.12.2021 за резервним методом, а саме за ціною 21512,18 доларі США, яка визначена висновком Державного гемологічного центру Міністерства фінансів України від 07.12.2021 №27524/391202-Д.

Для підтвердження митної вартості товару митному органу були подані: рахунок-проформу FSNL-11 від 17.05.2021; рахунок-фактуру (інвойс) FSNL20211018 від 17.10.2021; коносамент COSU від 24.10.2021; автотранспортну накладну 1866 від 13.12.2021; автотранспортну накладну 6941 від 13.12.2021; сертифікат про походження товару G87336 від 19.11.2021; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500040/2021/5600 від 14.12.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 26.05.2021; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 17.10.2021; висновок за результатами експертизи й оцінки дорогоцінних каменів, дорогоцінних каменів органогенного утворення, напівдорогоцінних і декоративних каменів №27524/391202-Д від 07.12.2021; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №005-2021 від 10.05.2021; акт зважування №WGT 210057 від 14.12.2021; акт зважування №WGT 210058 від 14.12.2021; додаткову інформацію щодо ціни товару від 16.12.2021; копію митної декларації країни відправлення №00066255 від 24.10.2021.

Фактичними підставами, що зумовили коригування митної вартості, є те, що в банківському платіжному документі зазначається, що призначення платежу вид оплати - передплата або оплата, тобто, конкретно не зазначено, який це вид оплати. Вказане відповідач розцінює як суттєве порушення, що дає право митному органу сумніватися у правильному визначенні митної вартості. Також митний орган вважає, що невиконання вимоги митного органу про надання висновку про вартісні характеристики підготовлені спеціалізованими експертними організаціями є додатковою підставою коригування митної вартості ввезеного позивачем товару.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 1.2 контракту купівлі-продажу 10.05.2021 №005-2021 поставка товару здійснюється в кількості, асортименті та по ціні відповідно інвойсу на кожну партію товару, які являються невід`ємною частиною контракту і в межах виконання умов контракту на підставі інвойсу постачальник зобов`язався поставити гранітні вироби у кількості 1315 штук (18.981 метрів кубічних, вага нетто 47,319 тонн, вага брутто 49,103 тонн) за ціною 19340,79 доларів США, на умовах CFR Odessa (Україна), згідно ІНКОТЕРМС 2000. В інвойсі (рахунку на оплату товару) митна вартість зазначена в розмірі 19340,79 доларів США. Згідно платіжного доручення в іноземній валюті оплата за товар також здійснена в розмірі 19340,79 доларів США. Однак митна вартість товару з урахуванням висновку Державного гемологічного центру МФУ від 07.12.2021 №27524/391202-Д декларантом визначена за ціною 21512,18 доларів США.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач скоригував митну вартість товару як вагового по 1,39 доларів США за кілограм, а не відповідно до номенклатурних цін, що були зазначені в прайс-листі виробника та в інвойсі на поставку товару, а саме: у метрах кубічних, хоча позивачем було надано документи, які давали можливість встановити характеристику товару, особливості ціноутворення, час, коли товар придбавався, та інше.

У доводах апеляційної скарги відповідач стверджує, що ФОП ОСОБА_1 визначив митну вартість товару, що ввозив до України, за резервним методом за ціною 21512,18 дол. США, в той час коли ціна, за якою такий товар був придбаний, була меншою та становила 19340,79 дол. США.

З цього приводу колегія суддів зазначає, позивач відмовився від права розмитнювати товар за ціною контракту, а свідомо розмитнював по дорожчій вартості згідно висновку Державного гемологічного центру Міністерства фінансів України від 07.12.2021 №27254/391202-Д задля уникнення непорозумінь з митницею, збільшивши митну вартість товару та зрівнявши її з рекомендованою ціною у згаданому вище висновку. Отож і у позивача не могло бути підтверджуючих платіжних документів на вказану суму, що спростовує відповідні доводи відповідача та вказує на не проведення митним органом детального аналізу поданих до розмитнення документів.

Щодо доводів відповідача про ненадання висновку про вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованим експертними організаціями, такі твердження відповідача також є необґрунтованими. Насправді ж, як зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, була вимога була про надання банківських платіжних документів про оплату товару.

Колегія суддів звертає увагу на те, що орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Встановлені у справі обставини даю підстави суду стверджувати, що відповідач без належних на те підстав, як того вимагає закон, витребував у декларанта надання додаткових документів. Крім того, відповідач не зазначив конкретно, який саме документ він витребує та які зауваження митних органів такий документ має спростувати або підтвердити. Фактично, всі запити митниці носили абстрактний характер, що унеможливлював чітко зрозуміти, які документи треба надати, враховуючи великий пакет документів, що першочергово поданий.

Не дивлячись на нечіткі запити митного органу, позивач все ж таки надавав додаткові документи, а саме: 17.12.2021 митним брокером було надано відповідачу прайс-лист та інформацію з інтернет-ресурсів щодо ціни товару. Також надано роз`яснення щодо ціни від покупця товару. Однак, такі додаткові документи та пояснення необґрунтовано були відхилені відповідачем без жодних зауважень.

Колегією суддів встановлено, що уповноважена особа декларанта надала митниці достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за резервним методом.

У той же час відповідач не вказав на документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, і які подав позивач як декларант при митному оформленні товару, в яких з них наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за придбаний товар, всупереч імперативної вимоги закону.

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст.368 МК України, у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог вказаного Кодексу.

За умови не наведення органом доходів і зборів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, що ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо коригування митної вартості.

Як уже зазначалося, сумніви органу доходів і зборів можна вважати обґрунтованими, лише, якщо надані декларантом документи, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган доходів і зборів повинен чітко вказати, які саме складові митної вартості, на його думку, є непідтвердженими, а також, які документи слід надати для підтвердження того чи іншого показника.

Колегія суддів вважає, що за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за заявленим методом, застосування органом доходів і зборів коригування митної вартості є передчасним.

При цьому, жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані декларантом документи не містили.

Тому доводи апелянта про те, що заявлена митна вартість товару є документально непідтвердженою, суд вважає необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що при винесенні оскаржуваного рішення митниця спиралась на джерело інформації, а саме: інформація ЦБД від 01.11.2021 р. №UA 209120/2021/037443, однак відповідач жодним чином не розкриває змість митної декларації, на яку посилається, та не надає жодних доказів, які б розкрили деталі такого розмитнення та інші комерційні умови, що впливали на формування ціни.

Вказані обставини свідчать про необґрунтованість та невмотивованість оскарженого рішення митного органу.

Суд також вважає за необхідне вказати, сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників ЄАІС. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Суд першої інстанції вірно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/17, згідно якої наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильності її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Щодо спрацювання згенерованих АСАУР ризиків, то такі обставини можуть слугувати лише підставою для більш ретельного аналізу поданих для розмитнення документів та прийняття на підставі цього зваженого і законного рішення митним інспектором.

Зауваження митного органу про те, що в банківському платіжному документі зазначається, що призначення платежу вид оплати - передплата або оплата, тобто, конкретно не зазначено, який це вид оплати, на переконання колегії суддів являється безпідставним, оскільки згідно умов контракту оплата мала відбуватися зі 100% передплатою. У зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 і надав дане платіжне доручення як доказ того, що він сплатив за товар 19340,79 дол. США як повну оплату за придбаний товар.

Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлені у справі обставини та наведене правове регулювання підтверджують правильність висновку суду першої інстанції, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товарів. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості. Натомість відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у оскаржуваному рішенні за резервним методом. Митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом резервним методом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком окружного суду, що картка відмови в прийнятті митної декларації від 17.12.2021 №UA206050/2021/000421 та рішення про коригування митної вартості від 17.12.2021 №UA206050/22021/000171/2 не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує відсутність у даному конкретному випадку підстав для відмови у задоволенні цього позову, та правильність висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, тоді як апеляційна скарга не містить належних, настільки вагомих і обґрунтованих міркувань, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували викладені у оскаржуваному судовому рішенні висновки й давали підстави вважати інакше.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач скористалася визначеним ч.7 ст.55 МК України правом та мала можливість протягом 80 днів надати митному органу додаткові документи для заявлення митної вартості товару, що декларується, однак вказаним правом не скористалася, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч.7 ст.55 МК України визначено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Разом з тим, статтею 24 МК України встановлено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Предметом оскарження є рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні (п.1 ч. 2 ст.24 МК України).

Правила цієї глави застосовуються у всіх випадках оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, крім оскарження постанов по справах про порушення митних правил та випадків, коли законом встановлено інший порядок оскарження зазначених рішень, дій чи бездіяльності (ч.3 ст.24 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.29 МК України, рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Посадові особи та інші працівники органів доходів і зборів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону (ч.1 ст.30 МК України).

Згідно з ч.3 ст.54 та ч.1 ст.55 МК України, орган доходів і зборів наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про коригування митної вартості з підстав та порядку визначеному названими нормами МК України.

Дослідивши постатейний зміст положень Митного Кодексу України, колегією суддів встановлено, що положення обумовленого нормативно-правового акту не містять жодних обмежень для декларанта з приводу неможливості оскаржити рішення митного органу про коригування митної вартості після випуску товарів у вільний обіг не залежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - «під гарантію» або шляхом подання «нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості».

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржуване рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року в адміністративній справі №300/8747/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин