Справа № 520/5199/22
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

13 жовтня 2022 року № 520/5199/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення і вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області №2 від 10.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601-2011 від 08.02.2022.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення №2 від 10.12.2021 та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601-2011 від 08.02.2022, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 11.08.2022 року клопотання представника Головного управління ДПС у Харківській області про перенесення (відкладення) розгляду справи задоволено; продовжено Головному управлінню ДПС у Харківській області строк для подання відзиву на позов на п`ятнадцять днів з дня закінчення простою.

Позивачем через канцелярію суду було подано клопотання про продовження розгляду адміністративної справи №520/5199/22 за правилами спрощеного позовного провадження.

Також, представником відповідача Головного управління ДПС у Харківській області 06.10.2022 року було подано до суду відзив на позов, у якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що оскаржуване позивачем рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) були прийняті відповідачем у відповідності до норм діючого законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , 15.02.2022 року отримала від Головного Управління ДПС у Харківській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601-2011 від 08.02.2022, в якій зазначається, що станом на 31.01.2022 заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 8755,48 грн, з яких штраф складає 4073,46 грн та пеня - 4682,02 грн.

Позивачем у позовній заяві вказано, що зазначена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601-2011 була винесена на підставі рішення Головного Управління ДПС у Харківській області №2 від 10.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, проте відповідне рішення №2 від 10.12.2021 їй не було вручено, у зв`язку з чим у неї не було фактичної можливості будь-яким чином дізнатись про порушення своїх прав та інтересів.

Також, позивачем зазначено, що звернувшись 18.02.2022 року до Головного Управління ДПС у Харківській області із запитом про надання копії рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, копія рішення №2 від 10.12.2021 була повторно направлена та фактично вручена лише 22.02.2022 року.

Одночасно, позивачем наголошено на обставинах того, що до 22.02.2022 платнику єдиного внеску не вручалось жодного рішення про застосування фінансових санкцій, внаслідок чого остання не мала можливості визначити правові підстави нарахування штрафу та пені зі сплати єдиного внеску та здійснити захист своїх прав та інтересів.

Отже, згідно рішення №2 від 10.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, до позивача були застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 4073,46 грн та пені у розмірі 4682,02 грн, нараховані за період з 20.07.2018 по 11.12.2019.

Позивач, не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601-2011 від 08.02.2022, та вважаючи її необґрунтованою, 23.02.2022, звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України №4179/6/99-00-06-02-01-06 від 11.05.2022 року скарга була задоволена, а вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 2601- 2011 від 08.02.2022 скасована та вказано вважати останню відкликаною з дня прийняття даного рішення. При цьому, зі змісту зазначеного рішення вбачається зазначення висновків про те, що з матеріалів справи вбачається, що скаржник перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації 20.11.2006 та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) (дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності 29.08.2017 року). Також, зазначено, що за даними інтегрованої картки платника, загальна сума заборгованості скаржника, станом на 31.01.2022 року, становила 8755,48 грн. та на підставі саме цих даних було сформовано податковим органом вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2022 року №Ф-2601-2011, проте оскаржувана вимога підлягає скасуванню, оскільки сформована без врахування позиції Верховного Суду за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №520/3939/19 від 02.09.2019 року.

У позовній заяві зазначено, що незважаючи на скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601 -2011, за даними інтегрованої картки платника загальна сума заборгованості продовжує становити 8755,48 грн.

З огляду на вказані обставини з метою скасування суми заборгованості у розмірі 8755,48 грн. та внесення змін до даних інтегрованої картки платника, 03.06.2022 року, позивач звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України на рішення №2 від 10.12.2021.

Так, рішенням Державної податкової служби України №5799/6/99-00-06-02-01-06 від 17.06.2022 скарга була залишена без розгляду, у зв`язку з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання. При цьому, у своєму рішенні Державна податкова служба України визнає, що платник податку отримав рішення №2 лише 22.02.2022 та до цього не мав можливості з ним ознайомитись, а подання скарги 03.06.2022 вважає поданням з порушеним строком.

У позовній заяві позивачем вказано, що зазначений висновок Державної податкової служби України прямо суперечить положенням чинного законодавства України. Так, відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відтак, у період з 24.02.2022 до припинення або скасування воєнного стану на території України зупинено перебіг строків щодо оскарження вимог/рішень контролюючих органів, визначених статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та/або щодо скарг платників податків, які не розглянуті станом на 24.02.2022 року.

Отже, використавши механізми адміністративного оскарження, станом на день звернення до суду, як зазначає позивач, її права продовжують бути порушеними у зв`язку із наявністю загальної суми заборгованості у розмірі 8755,48 грн за даними інтегрованої картки платника. Зазначена сума заборгованості сформована на підставі рішення №2 від 10.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийнятого Головним управлінням ДПС у Харківській області безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства.

Одночасно позивачем зазначено, що як фізична особа підприємець вона сплатила та перерахувала кошти на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 01.01.2018 по 01.01.2021, який включає період з 20.07.2018 по 11.12.2019, щодо якого виник спір з Головним управлінням ДПС у Харківській області. Також вказано, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Так, аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Така позиція підтверджується рішенням Верховного Суду від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19, але за період з 01.01.2018 по 01.01.2021 позивачем, як фізичною особою - підприємцем, було сплачено єдиний соціальний внесок у повному обсязі, встановленому чинним, на той момент, законодавством, а відповідачем при винесенні рішення №2 від 10.12.2021 не було враховано позицію Верховного Суду відповідно до рішення від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19. При цьому, здійснення адвокатської діяльності в організаційно-правовій формі адвокатського бюро не вважається здійсненням незалежної професійної діяльності. Починаючи з 21.12.2017 року, як зазначає позивач, вона здійснює адвокатську діяльність саме в організаційно-правовій формі адвокатського бюро як засновник та керуючий адвокат Адвокатського Бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відтак, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Також, суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464).

Згідно із приписами ч.2 ст.2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд зазначає, що законодавцем розмежовуються платники єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 02.09.2019 року у зразковій справі №520/3939/19.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464-VI. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлений мінімальний розмір місячної заробітної плати на 2018 рік в розмірі 3723 гривні, відтак розмір єдиного соціального внеску у 2018 році складав - 819,06 гривень за місяць.

Приписами ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений мінімальний розмір місячної заробітної плати на 2019 рік в розмірі 4173 гривні, відтак розмір єдиного соціального внеску у 2019 році складав - 918,06 гривень за місяць.

Також, положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлений мінімальний розмір місячної заробітної плати з 01.01.2020 року в розмірі 4723 гривні, а з 01.09.2020 - 5000 гривень, відтак розмір єдиного соціального внеску з 01.01.2020 року складав - 1039,06 гривень за місяць, з 01.09.2020 - 1100 гривень за місяць.

Водночас, відповідно до п.9-10 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе.

Відтак, враховуючи вищевикладене, розмір мінімального єдиного внеску за період з 01.01.2018 по 01.01.2021, який позивач повинна була сплатити як фізична особа - підприємець становить наступні суми: за 2018 календарний рік - 9828,72 грн; за 2019 календарний рік - 11016,72 грн; за 2020 календарний рік - 9595,30 грн.

Матеріали справи свідчать на користь того, що сплата єдиного внеску позивачем була здійснена у повному обсязі за період з 01.01.2018 по 01.01.2021, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- за 2018 календарний рік - платіжне доручення № 1 від 16 квітня 2018 року, платіжне доручення № 3 від 16 липня 2018 року, платіжне доручення № 5 від 18 жовтня 2018 року, платіжне доручення № 1 від 17 січня 2019 року на загальну суму 9828,72 грн;

- за 2019 календарний рік - платіжне доручення № 4 від 12 квітня 2019 року, платіжне доручення № 8 від 01 липня 2019 року, платіжне доручення № 11 від 17 жовтня 2019 року, платіжне доручення № 2 від 15 січня 2020 року на загальну суму 11016,72 грн;

- за 2020 календарний рік - платіжне доручення № 8 від 02 квітня 2020 року, платіжне доручення № 33 від 06 липня 2020 року, платіжне доручення № 60 від 08 жовтня 2020 року, платіжне доручення № 88 від 15 січня 2021 року на загальну суму 9595,30 грн.

Водночас, позивачем у позовній заяві вказано, що нею за період з 01.01.2018 по 01.01.2021 нею були сплачені у повному обсязі штраф у розмірі 551,44 грн (платіжне доручення № 8 від 08 листопада 2018 року), штраф та пеня у розмірі 2799,47 грн (платіжне доручення № 13 від 07 листопада 2019 року) та єдиний соціальний внесок, нарахований як фізичній особі, яка нібито здійснює незалежну професійну діяльність у розмірі 12104,67 грн (платіжне доручення № 16 від 03 грудня 2019 року).

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що за період з 01.01.2018 по 01.01.2021 нею, як фізичною особою - підприємцем, було сплачено єдиний соціальний внесок у повному обсязі, встановленому чинним, на той момент, законодавством.

Також, під час розгляду справи судом встановлено, що Верховним Судом у рішенні від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19 було вказано, що Закон № 2464-VI розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Закон №2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Таким чином, фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Водночас, взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи - підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.

З аналізу положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162 (далі - Порядок № 1162), вбачається, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" Порядок № 1162 не передбачає.

В той же час, здійснення адвокатської діяльності в організаційно-правовій формі адвокатського бюро не вважається здійсненням незалежної професійної діяльності. Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.05.2020 року (справа №500/576/19), від 27.11.2019 (справа №160/3114/19) та від 05.03.2020 року (справа №824/509/19-а).

Зі змісту позовної заяви встановлено, що починаючи з 21.12.2017 вона здійснює адвокатську діяльність саме в організаційно-правовій формі адвокатського бюро як засновник та керуючий адвокат Адвокатського Бюро «Матвєєвої Л.В. «Альфа-Омега», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відтак, враховуючи обставини того, що позивач не подавала до контролюючого органу заяву за формою № 1- ЄСВ та не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, слід дійти висновку про те, що встановлення Головним управлінням ДПС у Харківській області позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску є протиправним.

Враховуючи вищевикладене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про те, що Головним управлінням ДПС у Харківській області безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства було прийнято рішення №2 від 10.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким були застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 4073,46 грн та пені у розмірі 4682,02 грн, нараховані за період з 20.07.2018 по 11.12.2019, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2601-2011 від 08.02.2022 суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Державної податкової служби України №4179/6/99-00-06-02-01-06 від 11.05.2022 року скарга була задоволена, а вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2601- 2011 від 08.02.2022 скасована та вказано вважати останню відкликаною з дня прийняття даного рішення.

Приписами пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

Відтак, станом на час розгляду справи оскаржувана позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) є скасованою, а відтак повторному скасуванню судом не підлягає.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про визнання протиправним та скасування рішення і вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області №2 від 10.12.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, 43983495).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.