Справа № 240/40868/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м. Житомир справа № 240/40868/21

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- скасувати та визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2021 № 17 щодо відмови в призначені йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 08.10.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 08.10.2021.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на момент звернення до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії набув право на пенсійне забезпечення, однак отримав відмову мотивовану відсутністю необхідного страхового стажу, з якою категорично не погоджується. Позивач вважає, що набутого ним страхового стажу, який підтверджується документи, які містять відомості про періоди його роботи, достатньо для призначення йому пенсії по інвалідності.

На думку позивача, рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії по інвалідності, мотивоване відсутністю у нього необхідного стажу є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.07.2022 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Пояснює, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002, згідно з довідкою від 09.02.2005 №158-Д, наданої підприємством «Дір», оскільки довідка не містить підставу видачі згідно з п.24 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», відсутній штамп підприємства, дані реєстру застрахованих осіб з 2000 року відсутні, а тому у органа, що призначає пенсію відсутня обґрунтованість видачі довідки, а саме акт зустрічної перевірки підприємства.

У встановлений судом строк від іншого відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.

Розгляд справи відкладався, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 08.10.2021 позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка опрацьована за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.02.2021 за № 339/35961, якою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, органами Пенсійного фонду України застосовано екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій та прийняття відповідних рішень структурними підрозділами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області рішення від 13.10.2021 №17 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 12 років, про що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомлено позивача.

До страхового стажу не зараховано період роботи позивача - з 09.06.1994 по 17.02.2002.

Позивачу додатково повідомлено, що за наявними документами його страховий стаж становить 09 років 8 місяців 12 днів, що не є достатнім для призначення пенсії по інвалідності.

На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачу було повних 51 роки.

Вважаючи таке рішення про відмову відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Під час судового розгляду справи, встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності та винесення спірного рішення слугував факт відсутності у останнього необхідного стажу. При цьому наявність необхідного віку у позивача відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п.1.9 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу)

В силу вимог п.2.2 Порядку №22-1 до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, серед іншого і документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

З приводу наявності необхідного стажу роботи і виникли спірні правовідносини.

За наявними матеріалами справи відслідковується, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоду роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002 на підприємстві "ДІР", у зв`язку із відсутністю у довідці підстави її видачі згідно з п.24 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній». Як зазначено відповідачем, у вказаній довідці відсутній штамп підприємства, а також у вказаному підприємстві відсутні дані реєстру застрахованих осіб з 2000 року.

Позивач не погоджується із такими твердженнями відповідача. Вважає, що його стаж роботи становить 17 років 5 місяців 21 день.

З приводу оскаржуваного періоду роботи (з 09.06.1994 по 17.02.2002 на Малому підприємстві "ДІР"), суд вказує наступне.

Як свідчать матеріали справи у позивача відсутня трудова книжка, а тому на підтвердження вказаного стажу, відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (далі - Порядок) позивачем додано до матеріалів справи: довідку Малого підприємства "ДІР" №158-Д від 09.02.2005, за змістом якої позивач у період з 09.06.1994 (відповідно до наказу №12/5 від 09.06.1994) по 17.02.2002 (відповідно до наказу №55/12 від 17.02.2002) працював комірником.

Вказана довідка, містить найменування підприємства, відомості щодо підприємства (адреса, ЄДРПОУ), зазначено посадову особу підприємства (яка її видала), його прізвище та ініціали та відповідну печатку підприємства (із зазначенням на такій найменування організації та її ЄДРПОУ). Крім того, в такій довідці містяться посилання на накази про призначення на посаду та звільнення з підприємства.

Так, пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року по справі № 588/647/17.

При цьому, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії Пенсійний фонд посилається на те, що до його страхового стажу роботи не може бути зараховано періоди роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002 на підприємстві "ДІР", оскільки на довідці, яка міститься в матеріалах справи відсутній штамп підприємства, що у свою чергу спростовано матеріалами справи, оскільки штамп підприємства наявний на вказаній довідці, який підтверджує достовірність документу. А також відсутні відомості про застрахованих осіб з 2000 року на вказаному підприємстві.

Щодо відомостей про застрахованих осіб, суд вказує наступне.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Відтак, як свідчать матеріали справи, доказів, які б свідчили про недостовірність записів у довідці Малого підприємства "ДІР" №158-Д від 09.02.2005 відповідачем суду не надано, вказану довідку не відкликано, а тому відомості зазначені в такій, суд вважає, безпідставно не взято відповідачем для призначення пенсії позивачу.

В зв`язку із вищенаведеним, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо незарахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002 в Малому підприємстві "ДІР", оскільки відповідальність за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Наведене свідчить про те, що позивач опинився в ситуації, яка позбавляє його можливості реалізувати своє права на соціальний захист.

Окрім того, слід відмітити, що позивач додав всі необхідні для призначення пенсії документи, що підтверджують його страховий стаж.

Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 09.06.1994 по 17.02.2002 в Малому підприємстві "ДІР" неправомірно не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, а тому суд вважає, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а вказаний стаж зарахуванню.

Натомість, позивач не заявляє позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати зазначений період до його страхового стажу.

З огляду на викладене, суд вважає, що в матеріалах справи підтверджено, що позивач у період з 09.06.1994 до 17.02.2002 працював на Малому підприємстві "ДІР" комірником.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до законодавчої бази України, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, повноваження щодо вирішення питання про призначення особам пенсії, шляхом прийняття відповідних рішень за наслідком розгляду поданої заяви та доданих до неї документів, належать виключно до компетенції відповідних органів Пенсійного фонду України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності з врахуванням висновків суду.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проаналізувавши вищевикладене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, та для ефективного захисту прав позивача за захистом яких останній звернувся, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, при цьому обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме: шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до його стажу оскаржуваного періоду роботи.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст.139 КАС України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 , суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122. ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2021 №17 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 09.06.1994 до 17.02.2002 на Малому підприємстві "ДІР" .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.10.2021 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 400 (чотириста) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 400 (чотириста) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 14 жовтня 2022 р.