Справа № 380/13275/22
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 жовтня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої Грень Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79007, м. Львів, вул. Котлярська, буд. 6, ) про скасування постанов, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якій позивач просить суд:

- скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45409136 від 04.02.2016 та ВП №25680147 від 06.05.2011.

Ухвалою судді від 27.09.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 02.11.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст. 287 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на право власності належить 1/4 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Інші 3/4 частини квартири належать його матері ( ОСОБА_2 ) та батькові ( ОСОБА_3 ). Звернувшись до нотаріуса, позивач з`ясував, що відповідно до постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45409136 від 04.02.2016 року та ВП №25680147 від 06.05.2011 року накладено арешт на все нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим, позивач звертався до відповідача із заявою про скасування вказаних постанов, однак йому було відмовлено. Стверджує, що 10.10.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) у старій редакції Закону, що був чинний на той час. Наголосив, що існування безпідставного, незаконного арешту на майно порушує його конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому просив скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

14.10.2022 до суду надійшло лопотання відповідача, у якому проситьзакрити провадження у справі покликаючись на норми ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконанні у Відділі перебувало ВП №45409136 із примусового виконання виконавчого листа №1390/2010 від 25.09.2012 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700,00 грн. судового збору та 120,00 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

30.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Дане виконавче провадження завершено 30.06.2017 року.

Крім того, на виконанні у Відділі перебувало ВП №25680147 із примусового виконання виконавчого листа №2-1390/2010 від 31.05.2010 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 78748,64 дол. США за кредитним договором, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

10.10.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) у старій редакції Закону, що був чинний на той час.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність постановлення ухвали про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, для яких не встановлено іншого порядку судового провадження.

Як встановлено судом із доданих до позовної заяви матеріалів, постанови про арешт майна боржника винесено у межах виконавчих проваджень, відкритих за виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом м. Львова від 25.09.2012 року №1390/2010.

Виходячи зі змісту позовної заяви, виконавчий лист №1390/2010, виданий Шевченківським районним судом м. Львова в порядку цивільного судочинства, за результатами розгляду цивільної справи, в якій позивач був стороною, та відповідно, є боржником у виконавчому провадженні.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ч.1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справіv. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження стороною виконавчого провадження рішень, дій та бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень районних судів, прийнятих в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позивач не погоджується з рішеннями відповідача в рамках виконавчого провадження, в якому позивач є боржником, відкритого з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Львова по цивільній справі відповідно до рішення вказаного місцевого загального суду, вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, спір, який виник між ОСОБА_1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Водночас, згідно вимог ч.1 ст.239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві про віднесення даної справи до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Приписами ч. 2 ст. 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 КАС України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За подання цього позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1984,80 гривень згідно квитанцій №КК25-ЕР7К-7С2А-К8РТ від 21.09.2022 та №971Т-21С6-ТН1М-47Х3 від 30.09.2022.

Відтак, сплачений позивачем за подання цієї позовної вимоги судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.170, 243, 237, 248, 287 КАС України, суд -

ухвалив:

клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79007, м. Львів, вул. Котлярська, буд. 6, ) про скасування постанов - закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір в сумі 1984, 80 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) грн.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду із тією самою позовною заявою не допускається.

Копії ухвали скерувати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими до статтями 293-296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Грень Н.М.