Справа № 480/5491/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2022 р. Справа № 480/5491/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далів позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.35-40) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якій просив:
1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Миколаївській області, як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу за заявою позивача від 20 липня 2022 року про призначення пенсії за віком;
3) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву від 20 липня 2022 року про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року.
Свої вимоги мотивував тим, що позивач звернувся за місцем свого проживання звернувся до відділу обслуговування громадян № 3 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу в 28 років, як це передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, не враховано період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010.
Однак, позивач наголошує, що періоди ведення підприємницької діяльності з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року беззастережно включаються до страхового стажу і незалежно від сплаченого розміру страхових внесків (єдиного внеску). Єдиними умовами застосування пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є сплата страхових внесків або єдиного внеску у будь-якому розмірі, а також те, щоб особа не була звільнена від сплати єдиного внеску. При цьому, позивачем факт сплати у повному розмірі фіксованого податку за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року підтверджується відповідними квитанціями. За таких обставин оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Крім того, наголосив, що оскільки ГУ ПФУ в Сумській області має власні структурні підрозділи, які територіально розташовані у населених пунктах Сумської області то саме серед цих структурних підрозділів, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності повинен був визначений один структурний підрозділ, який і повинен був сформувати атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу позивача. Відтак, дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо визначення структурним підрозділом саме ГУ ПФУ в Миколаївській області є протиправними.
Ухвалою суду від 12.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду у Головного управління ДПС у Сумській області було витребувано належним чином завірені копії матеріали облікової справи ОСОБА_1 щодо здійснення ним підприємницької діяльності, в т.ч. квитанцій про сплату позивачем фіксованого податку та патентів за період з 01.01.2004 по 31.12.2010, на виконання вимог якої такі докази було надано представником Головного управління ДПС у Сумській області (а.с.98-159). Також вказаною ухвалою суду додаткові докази витребовувалися у позивача та відповідачів, на виконання вимог якої ГУ ПФУ в Сумській області було надано витребувані докази (а.с.69-86).
Крім того, ухвалою суду від 28.09.2022 у ГУ ПФУ в Сумській області було витребувано належним чином завірені копії доказів. Однак, станом на сьогодні, ні витребуваних доказів, ні пояснень стосовно цього витребування представником ГУ ПФУ в Сумській області надано не було.
Разом з тим, представником ГУ ПФУ в Сумській області було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 28 років. За доданими документами страховий стаж позивача становить 25 років 2 місяці 7 днів. Вважає, що не зараховуючи позивачу до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року, ГУ ПФУ в Миколаївській області діяло правомірно.
Також вказав, що згідно ст.73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду України на цілі, не передбачені цим Законом. Враховуючи заборону використовувати кошти на цілі, не передбачені пенсійним законодавством, та відсутність рахунків в органах Казначейства вказав, що правильним буде відшкодування понесених судових витрат позивача за рахунок Державного бюджету України.
Станом на сьогодні відзиву на позовну заяву від ГУ ПФУ в Миколаївській області до суду не надходило.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем у період з 11.10.1999 по 11.04.2013 та перебував на обліку в Роменській об`єднаній державній податковій інспекції Сумської області Державної податкової служби. Зокрема:
з 13.10.1999 по 31.12.2011 - як платник фіксованого податку;
з 01.01.2012 по 31.12.2012 - перебував на спрощеній системі оподаткування;
з 01.01.2013 по 11.04.2013 - перебував на загальній системі оподаткування.
Вказане підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи від 07 жовтня 1999 року № 315, копією довідки про взяття на облік платника податків № 2252 від 11 жовтня 1999 року (форма 4-ОПП) та довідкою Роменської ДПІ Головного управління ДПС у Сумській області № 3490/6/18-28-58- 07 від 12 липня 2022 року (а.с.15-17, 47-49, 77 зворот, 84 зворот, 99-100), а також не заперечується відповідачем-1 у відзиві.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області через територіальний підрозділ - Роменське об`єднане управління ПФУ, із заявою від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком (а.с.74). При цьому, до такої заяви позивач додав, у т.ч. копії паспорту, РНОКПП, диплом про отримання освіти, військовий квиток, трудову книжку, довідку з ДПІ про облік як СПД (а.с.73 зворот).
в колгоспі протягом 1978-1982 років, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі її громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів);
протягом квітня-червня 2022 року, оскільки згідно і реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня сплата страхових внесків за нарахований дохід.
Відтак, у рішенні вказано, що у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.
При цьому, як вбачається з розрахунку страхового стажу "Форма РС-право" (а.с.14, 46) та з відзиву ГУ ПФУ в Сумській області на позовну заяву (а.с.90-91), позивачу враховано до страхового стажу період здійснення ним підприємницької діяльності з 13.10.1999 по 31.12.2003 (4 роки 2 місяці 19 днів) та з 01.01.2011 по 31.01.2013 (2 роки 1 місяць).
Однак, період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010 відсутній у вказаному розрахунку, відтак, до страхового стажу позивача не врахований.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058).
За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч.1 ст.1 ст. 1 Закону №1058).
Статтею 21 Закону №1058 врегульовано питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, відповідно до ч.ч.1,5 якої персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією, інших джерел, передбачених законодавством.
Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Схожі норми були передбачені у даній нормі і в редакції, чинній на час здійснення позивачем підприємницької діяльності у період 2004-2010рр.
Згідно із п.1 ч.2 ст. 22 Закону №1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Суд встановив, що позивач досяг 60 річного віку 12.09.2021. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, його загальний страхований стаж повинен був становити не менше 28 років.
При цьому, згідно із пп.1 п.3-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону-1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, серед іншого ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
У свою чергу відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України Про пенсійне забезпечення) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення (далі Порядок №637) періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску.
При цьому, відповідно до ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від 26 грудня 1992 року № 13-92 (чинного на час сплати позивачем фіксованого податку) громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо:
кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти;
валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.
Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.
Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.
Протягом року платники фіксованого податку щоквартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.
У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.
Відповідно до п. 2 II. Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 13 лютого 1998 року № 129/98-ВР, до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.
Тобто, здійснюючи підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі такого фіксованого податку.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Роменській об`єднаній державній податковій інспекції Сумської області Державної податкової служби з 13.10.1999 по 31.12.2011 як платник фіксованого податку.
При цьому, у спірний період (з 01.01.2004 по 31.12.2010) позивачем було сплачено фіксований податок, що підтверджується відповідними заявами про сплату фіксованого податку та квитанціями (а.с.22-28, 54-60, 111-137):
1) квитанція № 14 від 30 грудня 2003 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2004 року;
2) квитанція № 5 від 01 липня 2004 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2004 року;
3) квитанція № 9 від 27 грудня 2004 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2005 року;
4) квитанція № 17 від 30 червня 2005 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2005 року;
5) квитанція № 1 від 22 грудня 2005 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2006 року;
6) квитанція № 4 від 06 липня 2006 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2006 року;
7) квитанція № 2 від 11 січня 2007 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2007 року;
8) квитанція № 10 від 11 липня 2007 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2007 року;
9) квитанція № 2 від 25 грудня 2007 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2008 року;
10) квитанція № 1 від 07 липня 2008 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2008 року;
11) квитанція № 26 від 29 грудня 2008 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2009 року;
12) квитанція № 34 від 03 липня 2009 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2009 року;
13) квитанція № 11 від 05 січня 2010 року в сумі 360 грн. за січень - червень 2010 року;
14) квитанція № 2 від 09 липня 2010 року в сумі 360 грн. за липень - грудень 2010 року.
Крім того, вказані обставини підтверджуються копіями податкових декларацій про доходи позивача (а.с.138-159):
1) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2004 або за інший період звітного року;
2) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2005 або за інший період звітного року;
3) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2006 або за інший період звітного року;
4) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2007 або за інший період звітного року;
5) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2008 або за інший період звітного року;
6) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2009 або за інший період звітного року;
7) декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2010 або за інший період звітного року.
Крім того, здійснення позивачем підприємницької діяльності та сплата фіксованого податку відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 Про прибутковий податок з громадян за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року підтверджується також копіями патентів (а.с.18-21, 50-53, 101-110), а саме:
1) копія патента ПАВ 381581 від 26 грудня 2002 року (за період з 01 січня 2003 року по 30 червня 2005 року);
2) копія патента ПАГ 636721 від 30 червня 2005 року (за період з 01 липня 2005 року по 31 грудня 2007 року);
3) копія патента ПАЕ 076457 від 26 грудня 2007 року (за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року);
4) копія патента ПАЕ 384449 б/д (за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року).
Сплату цих коштів та перебування позивача на фіксованому податку у спірний період відповідачі не заперечують.
Таким чином, судом встановлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період зокрема, з 01.01.2004 по 31.12.2010 позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі фіксованого податку (10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, до Пенсійного фонду України); законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника фіксованого податку у позивача не було.
При цьому, сплату фіксованого податку у період з 01.01.2004 по 31.12.2010 та в його складі і внесків до Пенсійного фонду підтверджується зазначеними вище дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи, а відтак, враховуючи п.4 Порядку №637, позивач має право на зарахування до його страхового стражу період провадження підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 01.01.2004 по 31.12.2010, оскільки позивач сплачував збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у складі цього податку.
Як же зазначалось вище, згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
У свою чергу відповідно до ч.1 ст. 21 Закону №1058 для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією, інших джерел, передбачених законодавством.
Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до заяви про призначення пенсії було подано довідку Головного управління ДПС у Сумській області (а.с.84 зворот), яка підтверджувала факт того, що позивач у спірний період здійснював підприємницьку діяльність як платник фіксованого податку. Тому ГУ ПФУ в Миколаївській області, у разі наявності сумнівів щодо спірного періоду роботи позивача, на переконання суду мав право самостійно зробити відповідні запити до податкового органу щодо наявності сплати цього податку у період з 01.10.2004 по 31.12.2010, оскільки для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією. Однак, будь-яких запитів з приводу цих обставин вказаний відповідач не здійснював, що відповідачами не заперечувалося.
Таким чином, враховуючи підтвердження матеріалами справи сплати фіксованого податку у спірний період позивачем та наявність у територіального органу Пенсійного фонду України документів щодо підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період, зокрема, довідка Роменської ДПІ Головного управління ДПС у Сумській області № 3490/6/18-28-58-07 від 12 липня 2022 року, що підтверджується розпискою-повідомленням до заяви (а.с.15-17, 47-49, 77 зворот, 84 зворот, 99-100, 73 зворот), та законодавчо визначеної можливості у ГУ ПФУ в Миколаївській області зробити додаткові запити у разі наявності сумнівів щодо спірного періоду роботи позивача, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Миколаївській протиправно не зараховано до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності позивача із застосуванням фіксованого податку з 01.01.2004 по 31.12.2010.
Окремо варто відмітити, що в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Миколаївській області вказано, що страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 07 дні. Проте у рішенні цей відповідач не наводить, який саме період позивача зараховано до його страхового стажу, а який ні та з яких підстав (у випадку не зарахування).
Позивач просить ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницькою діяльністю з 01.01.2004 по 31.12.2010.
Разом із тим заява позивача розглядалася іншим територіальним органом - ГУ ПФУ в Миколаївській області, яким і було прийнято оспорюване рішення.
Із врахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача та вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог ст. 9 КАС України та зобов`язати саме ГУ ПФУ в Миколаївській області, як орган, що прийняв протиправне рішення (а не ГУ ПФУ в Сумській області, як просить позивач), повторно розглянути заяву позивача від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.
Таким чином, вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Миколаївській області, як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу за заявою позивача від 20 липня 2022 року про призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Так, згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно п.4.8 Порядку №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Відповідно до п.п.2 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Тобто, після реєстрації заяви позивача про призначення пенсії за віком від 20.07.2022 в ГУ ПФУ в Сумській області, поданої позивачем через територіальний підрозділ - Роменське об`єднане управління ПФУ, його заяву, на виконання вимог п.п.2 п.4.2 Порядку №22-1, правомірно було розглянуто саме ГУ ПФУ в Миколаївській області як органом, що призначає пенсії - територіальним органом управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління, визначеного засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності.
З огляду на вказані положення Порядку №22-1 суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області.
Крім того, самі по собі дії (бездіяльність) відповідачів не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню порушених прав позивача.
Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям ГУ ПФУ в Миколаївській області оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії, а не з діями ГУ ПФУ в Сумській області, вчиненими з метою виконання своїх функцій та повноважень, а також враховуючи, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області, та судом була надана правова оцінка дій ГУ ПФУ в Миколаївській області на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення такого рішення, а визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.07.2022, а також зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу спірний період, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду, на переконання суду є належним і допустимим способом захисту прав позивача у цій справі, що у повній мірі відновлює порушене право.
Крім того, слід відмітити, що відповідно до п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Тобто, у подальшому, після призначення пенсії позивачу в майбутньому, позивач перебуватиме на обліку як отримувач пенсії в територіальному органі Пенсійного фонду України саме за місцем його проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання.
Відтак, суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Миколаївській області, як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу за заявою позивача від 20 липня 2022 року про призначення пенсії за віком відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, враховуючи, що саме рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, вбачається стягнути саме з зазначеного відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань суму судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції у розмірі 992,40грн. (а.с.8).
Посилання ГУ ПФУ в Сумській області у відзиві щодо стягнення судового збору, на ст.73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не приймається судом до уваги, оскільки вказана обставина не звільняє суд від вирішення в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат та стягнення саме з відповідача - суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань витрати, у разі, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.
Разом з тим, як зазначалося вище, відповідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно квитанції від 08.02.2022 позивачем сплачено 992,40грн. судового збору за подання цього позову та комісію банку за проведення платежу 19,85грн.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Разом з тим, комісія банку за здійснення операції з перерахування судового збору не належить до судових витрат ні згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, ні згідно Закону України "Про судовий збір".
Суд зазначає, що цей платіж є оплатою послуг банку за переказ грошових коштів та залежить від умов надання банком своїх послуг.
За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення заяви позивача щодо стягнення суми судових витрат у розмірі 19,85грн. на сплату сервісного збору.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 992грн. 40 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.10.2022.

Суддя І.Г. Шевченко