Справа № 280/1127/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року Справа № 280/1127/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач - 1), до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач - 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 29.10.2021, зарахувавши до пільгового страхового стажу, передбаченого Списком № 2 періоди з 30.11.1983 по 25.04.1984, з 05.05.1984 по 27.06.1987 та з 03.08.1987 по 01.09.1995.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що вважає дії Головного управління ПФУ в Запорізькій області щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 протиправними та такими, що порушили його, гарантоване Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсійне забезпечення. Зауважує, що відповідач пільговий стаж не визнає у зв`язку з відсутністю пільгових довідок, що не узгоджується з висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, в якій зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

25 січня 2022 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Суд розглянув справу відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Заперечення проти позовних вимог, направлене до суду представником відповідача 1, викладене у відзиві на позовну заяву за вх. № 10994 від 15 лютого 2022 року. Головне управління ПФУ в Запорізькій області у відзиві зазначає, що з позовними вимогами не погоджується та просить суд відмовити у їх задоволенні повністю, оскільки ОСОБА_1 не надано повний перелік документів для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, відповідно наданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача складає 30 років 1 місяць і 6 днів. Пільговий стаж особи становить 5 років 2 місяці 5 днів. Тобто, дата з якої ОСОБА_1 може піти на пенсію 10.03.2028.

29 березня 2022 року за вх. № 14708, до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача 2. Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повідомляє про те, що у позивача відсутній пільговий стаж. Не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 30.11.1983 по 25.04.1984 та з 03.08.1987 по 07.06.1999 згідно довідки, оскільки остання видана архівним відділом підприємства, яке ліквідоване; також не зараховано - період роботи з 01.07.2008 по 03.04.2012, у зв`язку з відсутністю інформації про роботу в зазначений період в індивідуальній відомості про застраховану особу. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

29 жовтня 2021 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. На підставі поданих позивачем документів за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обґрунтовано було винесено рішення від 03 листопада 2021 року № 79 про відмову у призначенні пенсії за наступними періодами: з 01.07.2008 по 03.04.2012, у зв`язку з відсутністю інформації про роботу в зазначений період у індивідуальній відомості про застраховану особу; з 30.11.1983 по 25.04.1984 та з 03.08.1987 по 07.06.1999 направлено на розгляд комісії з питань підтвердженя стажу, згідно Постанови Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18 1, інші періоди зараховано, згідно наданим атестаціям робочих місць.

Рішенням № 3328 від 09 листопада 2021 року про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи визначено наступне. Головним управлінням ПФУ у Запорізькій області зараховано ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ізолювальником - плівочником у дочірньому підприємстві «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист» з 01.09.1995 по 07.06.1999 (за винятком місяців, за які відсутня заробітна плата у 1996, 1997 та 1998 роках).

Позивач, вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до пенсійного органу (29.10.2021) із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, досягнув 55 річного віку.

За записами трудової книжки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював у спеціалізованому монтажному управлінні «Запорізькенергозахист» (згодом філія ВАТ "Укренергозахист", згодом - дочірнє підприємство «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист»)

- з 30.11.1983 прийнятий на роботу ізолювальником плівочником третього розряду (згідно наказу № 323/к від 30.11.1983);

- звільнений 25.04.1984, згідно пункту 3 статті 36 КЗпП УРСР до Радянської армії (наказ № 75л від 25.04.1984);

- з 05.05.1984 по 27.06.1987 служба в Радянській армії;

- з 03.08.1987 прийнятий на роботу ізолювальником плівочником четвертого розряду (згідно наказу № 92л від 30.07.1987);

1) 06.09.1988 присвоєно четвертий розряд футерувальника (кислототривника) (наказ № 376 від 22.09.1987);

- 26.04.1989 - переведений ізолювальником плівочником четвертого розряду (наказ № 34л від 04.05.1989);

- 27.11.1995 - присвоєно п`ятий розряд ізолювальника плівочника (наказ № 996 від 13.12.1995);

- 26.04.1995 - присвоєно суміжну професію піскоструминника четвертого розряду (наказ № 175 від 12.05.1995);

- 29.12.1998 - філія спецмонтажного управління «Запоріженергозахист» реорганізовано в Дочірнє підприємство «Запоріженергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист» на підставі наказу № 285 від 14.12.1998.

- 07.06.1999 - звільнений за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (наказ № 54л від 07.06.1999).

Довідкою від 01.06.2021 № 01-17/03-21/С-145/3, виданої Архівним відділом Енергодарської міської ради, йдеться про те, що згідно з наказом від 29.12.1998 № 246 Відкритого акцінерного товариства «Укренергозахист», розпорядженням міського голови Енергодарської міської ради «Про реємтрацію суб`єктів підприємницької діяльності» від 29.12.1998 № 381-р зареєстровано дочірнє підприємство «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист», яке є правонаступником філії «Спеціалізоване монтажне управління» ВАТ «Укренергозахист».

Вищевикладені періоди роботи в трудовій книжці підтверджуються архівною довідкою від 01.06.2021 № 01-17/03-21/С-145/2, виданою Архівним відділом Енергодарської міської ради.

Також, Архівним відділом Енергодарської міської ради видана довідка № 0117/03-21/С-145/1 від 01.06.2021 про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у період з 1995 по 1999 роки.

Згідно протоколу № 5 від 05.04.1999 визначено перелік робочих місць, підприємств, робіт, професій і посад, робітникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, що затверджений наказом № 053 від 05.04.1999 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення», виданий Дочірнім підприємством «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист».

Відповідно до довідки ДП «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист» № 05-291-205 від 05.06.2003, підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно працював в Дочірньому підприємстві «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист» на наступних посадах за нижчевказаними періодами:

2) ізолювальником плівочником:

- з 03.08.1987 (згідно наказу № 92л від 30.07.1987) по 06.09.1988 (згідно наказу № 328 від 07.09.1988);

3) футерувальника (кислототривника):

- з 07.09.1988 (згідно наказу № 328л від 07.09.1988) по 26.04.1989 (наказ № 34л від 04.05.1989);

3) ізолювальником плівочником:

- з 26.04.1989 (наказ № 34л від 04.05.1989) по 07.06.1999 (наказ № 54л від 07.06.1999).

В тому числі, зазначено, що з 28.02.1994 по 28.03.1994 (28 календарних днів), з 13.06.1994 по 13.10.1994 (122 календарних дня), з 26.04.1995 по 26.05.1995 (30 календарних днів), з 26.06.1995 по 10.09.1995 (75 календарних днів), з 14.07.1996 по 15.11.1996 (125 календарних днів), з 14.07.1997 по 14.11.1997 (125 календарних днів), з 08.06.1998 по 30.09.1998 (115 календарних днів) позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати. У період з 1987 по 1999 роки пвдприємство працювало в режимі повного робочого дня і повного робочого тижня. Роботи виконувались на будівництві об`єктів Запорізької ТЕС і Запорізької АЕС і повний робочий день був пов`язаний з шкідливими умовами праці з використанням клеїв, арзамітів, епоксидних смол, розчинників (толуол, ацетон та інші) при виконанні робіт антикорозійного захисту будівних конструкцій, технологічного обладнання, трубопроводів. Вказана робота дає право на пенсію на пільгових умовах по Списку № 2 розділу XXYIIа 2290000а І2533, 2290000а І9496, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України № 162 від 11.03.1994.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV).

За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно із пп. 4.2 п. 4 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право па пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком па пільгових умовах. В разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Згідно положень пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993

№ 637 (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток

№ 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Судом встановлено, що, відмовляючи позивачу у призначенні пільгової пенсії, відповідачем зазначено про те, що до пільгового стажу зараховано всі періоди, згідно з наданим атестаціям робочих місць.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 442, результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Водночас, суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Зважаючи на вищевикладене, посади ізолювальника плівочника, футерувальника (кислототривника) та піскоструминника відносяться до професій за Списком № 2, чинних на момент роботи позивача у період з 30.11.1983 по 25.04.1984, з 05.05.1984 по 27.06.1987 та з 03.08.1987 по 01.09.1995, а зазначений період зараховується до пільгового стажу.

Стосовно вимоги позивача щодо зарахування періоду проходження військової служби з 05.05.1984 по 27.06.1987 до пільгового страхового стажу, передбаченого Списком № 2, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, у період проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, абзацу "к" частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР. При цьому строк військової служби в Збройних Силах СРСР зараховується за вибором позивача до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду, тому зазначений період має бути зарахований до пільгового трудового стажу.

Відповідно до приписів пп. «з» «і» «к» ч. 1, ч.3 п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року (далі - Положення № 590) крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується період навчання та служба в складі Збройних сил СРСР.

Вказане повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 17.11.2021 у справі № 242/5635/16-а та постанові від 20.10.2021 у справі № 2-а-22/11.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача: з з 30.11.1983 по 25.04.1984 та з 03.08.1987 по 01.09.1995 у спеціалізованому монтажному управлінні «Запорізькенергозахист» (згодом філія ВАТ "Укренергозахист", згодом - дочірнє підприємство «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист») та з 05.05.1984 по 27.06.1987 проходження військової служби в рядах Радянської армії, підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2 відповідно до висновків суду.

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача - 2 прийняте без повного з`ясування обставин справи.

Відповідно до приписів статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач - 2 має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження пільгового стажу позивача з зарахуванням визначеного судом періоду.

Статтею 58 Закону 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає дії відповідача, які відобразились у не зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи позивача: з 03.11.1997 по 04.06.2015, з 24.06.2015 по 21.05.2021 при розгляді її заяви, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що призвели до винесення рішення про відмову у призначенні пенсії. Відповідачем - 2 - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача від 03.11.2021 року № 79 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 03.11.2021 року

№ 79 було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, тому протиправними дії слід вважати саме Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач - 2 зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідачем протиправно не призначено позивачу пенсію, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зважаючи на викладене вище, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пунктом 7 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень, закріплених статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. З метою повного захисту законних прав позивача, суд вважає що необхідно визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області протиправними, щодо прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 : з 30.11.1983 по 25.04.1984, з 05.05.1984 по 27.06.1987 та з 03.08.1987 по 01.09.1995 на спеціалізованому монтажному управлінні «Запорізькенергозахист» (згодом філія ВАТ "Укренергозахист", згодом - дочірнє підприємство «Запорізькенергозахист» Відкритого акціонерного товариства «Укренергозахист»). Скасувати рішення відповідача від 03.11.2021 за № 79 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву

ОСОБА_1 від 29.10.2021 про призначення пенсії за віком по Списку № 2 на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та постанови Верховного суду по справі

№ 520/15025/16-а, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 30.11.1983 по 25.04.1984, з 05.05.1984 по 27.06.1987 та з 03.08.1987 по 01.09.1995, відповідно до висновків суду, викладених у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Враховуючи викладене вище, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 29.12.2021.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн 00 коп.

Керуючись статтями 139, 244-250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування до пільгового стажу за списком № 2 ОСОБА_1 періодів роботи: з 30.11.1983 по 25.04.1984, з 05.05.1984 по 27.06.1987 та з 03.08.1987 по 01.09.1995, що призвели до винесення рішення про відмову у призначенні пенсії № 79 від 03.11.2021.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 79 від 03.11.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.10.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 та постанови Верховного суду по справі № 520/15025/16-а, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 30.11.1983 по 25.04.1984, з 05.05.1984 по 27.06.1987 та з 03.08.1987 по 01.09.1995, відповідно до висновків суду, викладених у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 17 жовтня 2021 року.

Суддя Сацький Р.В.