Справа № 120/10479/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

13 жовтня 2022 р. Справа № 120/10479/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14 червня 2021 року № 116 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 14 червня 2021 року.

Як зазначає позивач далі, протягом 2012-2021 років він набув право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими, природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах".

Проте в період з 2012 року по 2021 рік вказана щорічна оплачувана додаткова відпустка позивачу не надавалась, а при звільненні компенсацію за невикористані дні такої відпустки позивачу не виплачено.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає неправомірною, тому і звернувся до суду з цим позовом з вимогами визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку протягом 2012 - 2021 років, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані календарні дні такої відпустки.

Ухвалою від 06 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

05 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року, проходячи військову службу на посаді начальника електротехнічної обслуги відділу передавальних радіопристроїв інформаціно-телекомунікаційного вузла позивач мав право на щорічну додаткову відпустку максимальною тривалістю 10 діб із розрахунку: 1 доба додаткової відпустки за кожні 6 діб чергувань.

Особовий склад військової частини НОМЕР_1 залучається до несення бойового чергування шляхом видання наказів командира військової частини НОМЕР_1 про призначення на бойове чергування бойової обслуги та її зміни підсилення.

Водночас відповідно до вимог підпункту 5.3.5 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, що затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України № 124 від 07 квітня 2017 року, архівні справи постійного та тривалого (понад 10 років) зберігання зберігаються у військових частинах (установах) (крім зазначених в пункті 5.3.4) 3 роки, після чого передаються до архіву Міністерства оборони України.

Враховуючи викладене, накази командира військової частини про призначення на бойове чергування бойової обслуги та її зміни підсилення за період з 2012 по 2015 роки передані до архіву Міністерства оборони України.

А тому встановлення відповідної кількості бойових чергувань, до яких залучався відповідач у період з 2012 по 2021 роки, є неможливим у зв`язку з відсутністю у військової частини підтверджуючих документів.

Також у військової частини відсутні документи, що підтверджують або спростовують надання позивачу у 2012-2015 роках щорічної додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 702, адже відповідно до підпункту 2.3.4 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України відомості щодо вибуття у відрядження, відпустку, на навчання, прибуття з відрядження, відпустки, навчання, (крім державних службовців) у військовій частині НОМЕР_1 відображені у наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).

Дані накази за 2012-2015 роки згідно з вимогами Інструкції з діловодства в Збройних Силах України передані до архіву Міністерства оборони України.

Також у відзиві йдеться про те, що за період з 2016 по 2021 роки позивач залучався до бойових чергувань та набув право на відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 702, проте слід врахувати і ті обставини, що за період з 2018 по 2021 роки позивачу була виплачена компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, а тому з урахуванням абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 2018 по 2021 роки позивач не має права на компенсацію щорічної додаткової відпустки, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 702.

Окрім того, відповідач стверджує, що щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, не належить до щорічних відпусток, що надаються військовослужбовцям під час особливого періоду, а отже, за таку відпустку військовослужбовці не можуть отримати грошову компенсацію, адже не набули права на таку відпустку.

За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 березня 2022 року зупинено провадження у справі до припинення перебування військової частини НОМЕР_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

26 липня 2022 року позивач подав до суду заяву про поновлення провадження у справі, за результатами розгляду якої ухвалою від 04 серпня 2022 року заяву позивача задоволено та поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформацію про те, чи залучався ОСОБА_1 до бойових чергувань протягом 2012 - 2015 років, а також інформацію про те, чи надавалася йому протягом 2012 - 2014 років, а також протягом 2019 - 2021 років щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (за наявності також надати підтверджуючі документи).

На виконання вимог зазначеної ухвали 27 вересня 2022 року Галузевим державним архівом Міністерства оборони України подано до суду витребувану інформацію.

Дослідивши наявні у адміністративній справі докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника електротехнічної обслуги відділу передавальних радіопристроїв інформаційно-телекомунікаційного вузла.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 червня 2021 року № 116 прапорщика ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14 травня 2021 року № 10-рс з військової служби в запас відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 14 червня 2021 року.

В липні 2021 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , у якій просив нарахувати та виплатити компенсацію за всі невикористані дні оплачуваної додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року.

Проте відповідач листом вих. № 350/163/3/440 від 30 липня 2021 року повідомив позивача про те, що він не набув права на отримання грошової компенсації за період з 2015 року по 2018 рік, оскільки пунктом 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ припинено надання військовослужбовцям відповідних додаткових відпусток під час дії особливого періоду. Крім того, надати інформацію за період з 2012 року по 2013 рік військова частина не має можливості, оскільки облікові матеріали за відповідний період передані до Галузевого архіву Міністерства оборони України.

У архівній довідці № 179/1/5390, що видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України 23 вересня 2022 року, зазначено, що в перевірених наказах командира військової частини НОМЕР_1 про призначення особового складу на бойове чергування та в наказах командира по стройовій частині за період з січня 2012 року по грудень 2014 року інформації про призначення на бойові чергування та додаткових відпусток ОСОБА_1 не виявлено.

Довідкою № 350/163/1/1263/пс, що видана військовою частиною НОМЕР_1 05 жовтня 2022 року, підтверджується те, що ОСОБА_1 мав право на щорічну додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року, у кількості 10 діб за 2015 рік.

Іншою довідкою № 350/163/1/1646/пс, що видана військовою частиною НОМЕР_1 04 жовтня 2021 року, підтверджується те, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 "Про допуск особового складу до самостійного несення бойового чергування, та "Про допуск особового складу до самостійного несення бойового чергування в умовах особливого періоду" ОСОБА_1 залучався до несення бойового чергування в кількості: в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року - 75 бойових чергувань; в період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 16 бойових чергувань; в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 61 бойове чергування; в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 бойових чергувань; в період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 65 бойових чергувань; в період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 35 бойових чергувань.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 116 від 14 червня 2021 року підтверджується те, що ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій відповідно до пункту 12 частин 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018, 2019, 2020, 2021 роки відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 пункту 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

На реалізацію пункту 4 частини 10-1 Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року затверджено перелік місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, проходження військової служби (крім військовослужбовців строкової служби) в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 1; переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5, Служби зовнішньої розвідки України - згідно з додатком 6 (для службового користування); Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Додаток 2 до Постанови № 702 містить перелік військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку. У цьому додатку зазначено й посаду "начальник напрямку, обслуги"; максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки в календарних днях - 10.

Наказом Міністра оборони України від 29 грудня 2017 року № 711 затверджено перелік військових частин, підрозділів, які несуть бойові чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, протипідводно - диверсійної оборони та забезпечують недоторканість повітряного простору та простору в межах територіального моря України, а також виконують функцію з прикриття важливих об`єктів, у якому міститься й військова частина НОМЕР_1 .

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 червня 2021 року № 116 позивача як начальника електротехнічної обслуги відділу передавальних радіопристроїв інформаційно-телекомунікаційного вузла виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 14 червня 2021 року.

При цьому посада, яку обіймав позивач, проходячи військову службу, включена до військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, що не заперечується відповідачем.

Водночас, довідкою військової частини НОМЕР_1 № 350/163/1/1263/пс від 05 жовтня 2022 року підтверджується те, що ОСОБА_1 мав право на додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби за посадою начальник електротехнічної обслуги у кількості 10 діб за 2015 рік.

У іншій довідці військової частини НОМЕР_1 № 350/163/1/1646/пс від 04 жовтня 2021 року йдеться про те, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 "Про допуск особового складу до самостійного несення бойового чергування та "Про допуск особового складу до самостійного несення бойового чергування в умовах особливого періоду" ОСОБА_1 залучався до несення бойового чергування: в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року - 75 бойових чергувань; в період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 16 бойових чергувань; в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 61 бойове чергування; в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 бойових чергувань; в період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 65 бойових чергувань; в період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 35 бойових чергувань.

Отже, позивач, обіймаючи посаду, що передбачена переліком військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, під час проходження служби протягом 2015 - 2021 років мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до статті 10-1 Закону № 2011-XII за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Разом із тим, відмовляючи у виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702, відповідач зіслався на пункт 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII, відповідно до якого надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, суд зважає на таке.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Норми Закону № 2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року по справі № 620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.

Так, у вказаній зразковій справі предметом спору була виплата позивачу грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте суд зазначає, що висновки, висловлені у вказаній справі також можуть бути застосовані і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, оскільки правовий висновок Верховного Суду у справі № 620/4218/18 стосується права військовослужбовців на виплату компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки в особливий період, право на яку він набув за період проходження ним військової служби, а не конкретно грошової компенсації за невикористані дні лише додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, за період з 2015 року по 2017 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Водночас окрему увагу слід приділити праву позивача на компенсацію за невикористані дні такої відпустки за періоди з 2012 по 2014 роки, а також з 2018 по 2021 роки.

Так, архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 23 вересня 2022 року № 179/1/5390, що надана на викоанння вимог ухвали суду від 16 вересня 2022 року, підтверджується те, що в перевірених наказах командира військової частини НОМЕР_1 про призначення особового складу на бойове чергування та в наказах командира по стройовій частині за період з січня 2012 року по грудень 2014 року інформації про призначення ОСОБА_1 на бойові чергування та надання йому додаткових відпусток не виявлено.

Отже, з огляду на інформацію, що містить надана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України довідка, слід дійти висновку, що у період із січня 2012 по грудень 2014 року позивач не набув права на грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я.

Окрім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 116 від 14 червня 2021 року підтверджується те, що ОСОБА_1 під час виключення із особового складу частини виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій відповідно до пункту 12 частин 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018, 2019, 2020, 2021 роки відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

У цьому контексті слід врахувати приписи абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, згідно із якими військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Наведена норма кореспондується із положеннями пункту 12 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року.

Так, пунктом 12 згаданого Порядку визначено, що у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Отже, зазначені норми передбачають право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону.

Тобто, військовослужбовці за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII та на підставі іншого закону мають право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за їхнім вибором.

За таких обставин нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІ, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої абзацом 1 пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, і навпаки.

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 520/7314/2020.

Отримання грошової компенсації є компенсаторною виплатою, яка здійснюється, якщо право на отримання відпустки не було реалізоване з певних причин. Оскільки у даному випадку право на отримання щорічної додаткової відпустки згідно з абзацом 3 пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ могло бути реалізоване лише за однією з підстав, тому і право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки також може бути реалізоване лише за однією з підстав.

Оскільки позивачу нараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14 червня 2021 року, тому суд доходить висновку, що у разі виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не може здійснюватися компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, у цей період.

За наведених обставин позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, за 2015-2017 роки, а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, за 2015, 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, за 2015, 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 )

Повний текст рішення суду складено 13.10.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович