Справа № 740/1840/22
Суддя: Карпусь І. М.
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/1840/22
Провадження № 2-а/740/26/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Зінич А.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Литовченка Д.М.,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Федяй Владислава Анатолійовича, Управління патрульної поліції у Полтавській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 06.07.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу № 2 роти №2 батальйону УПП у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Федяй Владислава Анатолійовича, управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №589034 від 28.06.2022 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28.06.2022 відповідач - інспектор взводу № 2 роти №2 батальйону УПП у Полтавській області ДПП Федяй В.А. притягнув його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, що виразилося у керуванні ним транспортним особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Однак, як стверджується у позові позивачем, у вказані в оскаржуваній постанові час і місці він транспортним засобом не керував, а перебував у автомобілі у якості пасажира. Автомобілем керував ОСОБА_2 . До автомобіля був причеплений причеп. На вимогу поліцейського ним було надано його документи. На питання поліцейського про те, чому не відкрита у нього у посвідченні водія категорія "ВЕ" він пояснив, що автомобілем не керував. Проте поліцейський, ігноруючи цю інформацію, пішов до поліцейської машини із документами, щось в ній написав і приніс йому для ознайомлення постанову про накладення адміністративного стягнення. Читаючи постанову він зрозумів, що поліцейський намагається притягнути його до адміністративної відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв, і він зателефонував адвокату, який роз"яснив йому його права, після чого він заявив клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання для забезпечення можливості залучення захисника, але у задоволенні клопотання інспектор відмовив і розглянув справу на місці, чим порушив його право на захист. За які саме порушення його притягнуто до відповідальоності йому не зрозуміло, оскільки поліцейський його про це не повідомив, а прочитати повністю зміст постанови про суть правопорушення неможливо через незрозумілий почерк поліцейського. Поліцейський не надав йому доказів порушенняним Правил дорожнього руху, у тексті оскаржуваної постанови не вказано на докази, на підставі яких була встановлена вина. За таких обставин позивач зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною і підлагає скасуванню.

Ухвалою від 11.07.2022 провадження у справі відкрито, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог ст.268-272, 286 КАС України.

Від відповідача - управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції 01.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначають, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 28.06.2022 о 08 год 50 хв в м.Полтава по вул. Половка, 97, керував транспортним засобом Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом Heinemann АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом з причіпом, а саме відсутня категорія "ВЕ", чим порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», а також причіп, який підлягає обов`язковому технічному контролю своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3.б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001. Вказують, що транспортний засіб Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом Heinemann АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , належить до категорiї "ВЕ". Таким чином, керувати вказаним транспортним засобом з причіпом, повна маса якого перевищуе 750 кг, може лише особа, у якої відкрита категорія "ВЕ". До оскаржуваної постанови додається відео з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано спілкування інспектора з водієм, під час якого останній не заперечував факту вiдсутності у нього необхiдної категорії "ВЕ", оскільки на момент зупинки лише проходив навчання на вказану категорію. Відповідно до бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАI МВС України на момент зупинки транспортного засобу (28.06.2022) причiп Heinemann АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації - 28.02.2020, обов"язкового технічного контролю не пройшов, який він, враховуючи норми законодавства, зобов`язаний був пройти. Відомостей про проходження обов"язкового технічного контролю причіпом до моменту зупинки база даних не містить, тобто причiп Heinemann АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , жодного разу не проходив обов"язкового технічного контролю, порушуючи вимоги ст. 35 Закону України «Про дорожнiй рух». Твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються відеозаписом, як і твердження про порушення поліцейським права позивача на захист і порядку розгляду справи, оскільки розглянувши клопотання позивача про перенесення розгляду справи поліцейський повідомив, що розгляд може бути перенесений лише за місцем вчинення правопорушення, а не за місцем проживання водія. Поліцейським при розгляді справи роз"ясненні позивачу права, які він має, а також суть правопорушення. Позовні ж вимоги про визнання дій інспектора протиправними задоволенню не підлягають, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст. 286 КАС України, правові наслідки породжують не дії інспектора, які є виконанням службових обов"язків, а прийняте за результатами розгляду спрви про адміністративне правопорушення рішення у формі постанови. У задоволенні позовних вимог просять відмовити повністю.

Ухвалою від 17.08.2022 за клопотанням позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити, звертаючи увагу суду і вказуючи як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на відсутність доказів законності зупинки автомобіля та порушення права позивача на захист. Позивач, після перегляду відеозапису, пояснив, що автомобілем на час зупинки він керував.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції у відзиві на позовну заяву, а Департамент патрульної поліції Національної поліції України у заяві від 19.08.2022 просили розглядати справу без участі їх представників. Інспектор взводу № 2 роти №2 батальйону УПП у Полтавській області ДПП ФедяйВ.А., будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, заяв по суті справи чи з процесуальних питань, не подав. Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 28.06.2022 о 09 год 10 хв інспектором взводу №2 роти №2 батальйону УПП у Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Федяй В.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №589034, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 28.06.2022 о 08 год 50 хв в м. Полтава по вул.Половка, 97, керував транспортним засобом Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом НЕІNEMANN АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , при цьому не мав права керування автомобілем з причіпом категорії "ВЕ", чим порушив ст. 15 ЗУ "Про дорожній рух" та п.п. 2.13 ПДР, а також причіп НЕІNEMANN, який підлягає обов"язковому технічному контролю, своєчасно його не пройшов, чим порушив ст.35 ЗУ "Про длорожній рух" та п.п. 31.3 "Б" ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП. У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео з бодікамери № 70047 (а.с.31).

Відповідно до відомостей посвідчення водія НОМЕР_3 ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами категорії "В1", "В", "С" (а.с. 6).

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та реєстраційної картки ТЗ причіп марки НЕІNEMANN, модель АТ 2040, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за типом є спеціалізованим причіпом - спеціалізованим пр-платформа-Е, повна маса - 2000 кг, маса без навантаження - 579 кг, категорія "ВЕ", рік випуску - 1992, дата першої реєстрації - 28.02.2020, власником автомобіля є ОСОБА_2 (а.с. 9, 32).

За даними роздруківки витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАI МВС України станом на 28.06.2022 причiп Heinemann АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації - 28.02.2020, відсутні відомості про проходження причіпом обов"язкового технічного контролю (а.с. 33).

На відеозаписі на оптичному диску, доданому до відзиву на позов, зафіксовано зупинку поліцейським автомобіля з причепом під керуванням ОСОБА_1 , перевірку поліцейським документів, повідомлення ним позивачу про порушення ним вимог законодавства, що полягає у тому, що позивач не маючи права керування транспортними засобами категорії "ВЕ" таким керує, а також непроходження причепом обов"язкового технічного контролю попри те, що з моменту первинної його реєстрації в Україні станом на 28.06.2022 пройшло більше двох років, незгоду ОСОБА_1 з тим, що в його діях містяться порушення законодавства, процедуру розгляду поліцейським справи про адміністартивне правопорушення на місці, під час чого поліцейський роз"яснив ОСОБА_1 суть порушення і його права, а ОСОБА_1 заявив клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання у м. Ніжин Чернігівської області для забезпечення можливості залучити захисника, яке інспектор в частині перенесення розгляду справи за місцем проживання ОСОБА_1 залишив без задоволення, а в частині перенесення розгляду на інший день і час роз"яснив, що розгляд справи на інший день може бути перенесено для надання можливості ОСОБА_1 залучити захисника, але за місцем вчинення правопорушення, тобто за місцем знаходження підрозділу поліції - у приміщенні Управління патрульної поліції у Полтавській області за місцем його реєстрації, після чого ОСОБА_1 відповів, що цього робити не потрібно, а розгляд справи продовжено і поліцейським винесено оскаржувану постанову, зміст якої зачитано ОСОБА_1 і копію якої йому вручено (а.с. 35).

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також, відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до частини другої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами 1, 2, 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух" кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано:

- мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку;

- автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку;

- автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - особам, які досягли 19-річного віку;

- автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і реєстраційної картки ТЗ причеп НЕІNEMANN АТ 2040, номерний знак НОМЕР_2 , має повну масу 2000 кг, тобто більше 750 кг.

Отже, состав транспортних засобів з тягачем категорії "В" (Audi А6) та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів (НЕІNEMANN АТ 2040), відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху належать до категорії транспортних засобів "ВЕ".

Це ж підтверджується і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - причепу марки НЕІNEMANN, модель АТ 2040, реєстраційний номер НОМЕР_2 , де його категорією зазначено саме "ВЕ".

Позивач у судовому засіданні не заперечував, що він керував автомобілем з причепом, що підтверджується і відеозаписом.

Не заперечується позивачем, і підтверджується його посвідченням водія, і те, що він не має права керування транспортними засобами категорії "ВЕ", а має право керування транспортними засобами категорії "В1", "В", "С".

Таким чином, матеріалами справи підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою ст. 126 КУпАП.

Щодо викладених в оскаржуваній постанові тверджень про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 121 КУпАП, суд зазначає, що в описі суті правопорушення у постанові зазначено, що причіп НЕІNEMANN, який підлягає обов"язковому технічному контролю, своєчасно його не пройшов, чим порушив ст.35 ЗУ "Про дорожній рух" та п.п. 31.3 "Б" ПДР.

Згідно з пунктом 31.3 б ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Статтею 29 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями статті 35 Закону України "Про дорожній рух". Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

У той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Класифікація та основні правила реєстрації транспортних засобів закріплено у ст. 19 Закону України "Про автомобільний транспорт", згідно з якою транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.

При державній реєстрації автобусів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх належності до транспортного засобу загального призначення чи до транспортного засобу спеціалізованого призначення.

При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем (ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до п. п. 2 п. 1, п. 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року N 137, порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: зокрема - легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Транспортні засоби, перелік яких наведений у статті 35 Закону України "Про дорожній рух" та про особливості яких зазначено у цій же нормі, підлягають обов`язковому технічному огляду. Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року N 137 передбачено проходження обов`язкового технічного контролю причепами до вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни.

Норма, яка передбачає проходження обов`язкового технічного контролю причепами до вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, не має виключення.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та реєстраційної картки ТЗ причіп марки НЕІNEMANN, модель АТ 2040, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за типом є спеціалізованим причіпом - спеціалізованим пр-платформа-Е, повна маса - 2000 кг, маса без навантаження - 579 кг, категорія "ВЕ", рік випуску - 1992, дата першої реєстрації - 28.02.2020.

З урахуванням наведено, суд доходить висновку, що транспортний засіб, який за типом є спеціалізованим причіпом - спеціалізованим, пр-платформа-Е, який перебував у составі транспортних засобів з тягачем під керуванням позивача і експлуатується на території України з 28.02.2020, тобто понад два роки, у тому числі і на час розгляду інспектором поліції 28.06.2022 справи про адміністративне правопорушення, у якій винесено оскаржувану постанову, а відтак відповідно до наведених приписів пункту 2 частини 2 статті 35 Закону України "Про дорожній рух", частини 3 статті 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Постановою КМУ від 30.01.2012 № 137, підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки.

Проте, як слідує з роздруківки витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАI МВС України, станом на 28.06.2022 причiп обов"язкового технічного контролю не пройшов.

Водночас, суд звертає увагу, що адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, встановлена частиною третьою статті 121 КУпАП.

Проте у оскаржуваній постанові, при описі суті правопорушення в тому, що позивач керував автомобілем з причепом НЕІNEMANN, який підлягає обов"язковому технічному контролю, своєчасно його не пройшов, чим порушив ст.35 ЗУ "Про дорожній рух" та п.п. 31.3 "Б" ПДР, поліцейським зазначено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 121 КУпАП.

Даною ж нормою встановлено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Жодних доказів вчинення таких дій ОСОБА_1 матеріали справи не містять, і такі не зазначені у оскаржуваній постанові при описі суті правопорушення та обставин, встановлених інспектором під час розгляду справи.

Жодних сумнівів у тому, що поліцейським при кваліфікації правопорушення у постанові зазначено саме посилання на ч. 1 ст. 121 КУпАП, а не на ч. 3 ст. 121 КУпАП, суд не має, так як при оголошенні позивачу змісту постанови на місці ту ж ч. 1 ст. 121 КУпАП поліцейський зазначив вголос, що підтверджується відеозаписом.

Таким чином у постанові неправильно зазначено кваліфікацію правопорушення, а наведені в ній висновки про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи.

Попри те, що ніхто з учасників справи не зазначає про це, згідно з ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За таких обставин оскаржувана постанова не може бути залишена без змін.

Ураховуючи, що за змістом ст. 286 КАС України повноваження суду за наслідками розгляду даної справи щодо зміни рішення суб`єктів владних повноважень обмежено лише правом змінити захід стягнення, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Доводи про порушення поліцейським порядку розгляду справи і зокрема права позивача на захист суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Порядок розгляду справи встановлено ст. 279 КУпАП. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Зміст та вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення, визначені ст.283 КУпАП, відповідно якої постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, також, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського Ляховченко В.М. заявив клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання у м. Ніжин Чернігівської області для забезпечення можливості залучити захисника, яке інспектор в частині перенесення розгляду справи за місцем проживання ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Відповідно до частини 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Офіційне тлумачення даного положення дав Коституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно з яким положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст. 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Таким чином, положеннями КУпАП встановлено загальне правило про розгляд справи про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення. Що ж до розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 121 - 126 цього Кодексу, за місцем проживання порушників, то закон передбачає можливість розгляду, але не встановлює такого обов"язку, зокрема у разі заявлення відповідного клопотання, у зв"язку з чим суд не вбачає порушення вимог КУпАП в рішенні інспектора про відмову у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання позивача.

Прицьому суд враховує, що інспектор роз"яснив позивачу, що розгляд справи на інший день може бути перенесено для надання можливості ОСОБА_1 залучити захисника, але за місцем вчинення правопорушення, тобто за місцем знаходження підрозділу поліції - у приміщенні Управління патрульної поліції у Полтавській області. Проте клопотання про перенесення розгляду справи на інший день за місцем вчинення правопорушення ОСОБА_1 не заявив.

Отже, доводи позивача про те, що поліцейським було порушено право позивача на захист, не перенесено розгляд справи для забезпечення можливості залучення захисника, суд відхиляє, як такі, що не відповідають обставинам справи, оскільки як слідує з відеозапису позивач при з"ясуванні у нього інспектором, чи потрібно переносити розгляд справи на інший день у приміщення управління патрульної поліції в Полтавській області зазначив, що не потрібно.

У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео з бодікамери № 70047.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 136/651/21 від 23.07.2021 при наведенні доводів про незаконність всіх дій інспектора щодо розгляду справи через відсутність визначених законом причин для зупинки транспортного засобу, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду.

Твердження апелянта про те, що позивач був зупинений у порушення вимог Закону, оскільки не допустив жодного порушення Правил дорожнього руху, не заслуговують на увагу з огляду на положення ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", у пункті 3 якої визначено право поліцейського на зупинку транспортного засобу, якщо є підстави вважати, що водій причетний до вчинення адміністративного правопорушення. Такі підстави за встановленими обставинами справи у поліцейського були.

Посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача в частині накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність складання оспорюваної постанови в частині накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Попри те, що постанова підлягає скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, підстав для зміни заходу стягнення немає, оскільки воно застосовано без порушень, в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, за якою позивач правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, і якою передбачено більш суворе стягнення ніж санкцією ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У задоволенні позовних вимог до інспектора взводу №2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Федяй В.А. та до Управління патрульної поліції у Полтавській області слід відмовити, оскільки інспектор є неналежними відповідачами, адже інспектор лише перебуває у трудових відносинах з органом державної влади - суб`єктом владних повноважень. Органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає інспектор та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Позовні вимоги про визнання дій інспектора протиправними задоволенню не підлягають, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №589034 від 28 червня 2022 року, винесену інспектором взводу №2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Федяй Владиславом Анатолійовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст.121, ч. 2 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн - скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В задоволення іншої частини позову відмовити.

Рішення суду згідно ч. 4 ст. 286 КАС України може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь