Справа № 460/16200/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 рокуСправа № 460/16200/21 пров. № А/857/9253/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне), -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ) в якому просила:

визнати бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII), як особі яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 08.05.2021 протиправною;

зобов`язати ГУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, як особі, яка постійно проживає на території радіоактивного забруднення починаючи з 08.05.2021.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі вказує, що користуючись посвідченням потерпілої особи внаслідок аварії на ЧАЕС позивач не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону №796-XII, оскільки документально підтверджено факт постійного її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років. Таким чином, відсутні підстави для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у розпорядженні позивача було достатньо документів, які слугували підставою для призначення пенсії хі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 23.03.1994 серії НОМЕР_1 (далі Посвідчення).

Довідками Боровненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 11.10.2017 №4237, виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 Боровненський старостинський округ Камінь-Каширського району Волинської області від 27.04.2021 №1055 та Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 у справі № 556/1633/21, яке набрало законної сили 02.11.2021, стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з 07.05.1967 по 01.09.1990 була зареєстрована і постійно проживала в с. Надрічне Камінь-Каширського району Волинської області, з 05.09.1990 по 27.11.1991 в селі Боровне Камінь-Каширського району Волинської області, а з 27.11.1991 по 21.08.1993 в селі Собіщиці Вараського (Володимирецького) району Рівненської області, які віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом №796-XII.

11.06.2021 та повторно 08.11.2021 позивач звернулася до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішеннями ГУПФ від 18.06.2021 №32 та від 12.11.2021 №32 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Повідомлено, що враховуючи подані документи, період проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселення становить 3 роки 7 місяців 23 дні, станом на 01.01.1993 складає 3 роки 7 місяців 23 дні. Однак, позивач в період з часу аварії та по 01.04.1988 працювала в м. Брест Республіка Білорусь, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Період проживання встановлений рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року у справі № 556/1633/21 в с. Собіщиці Вараського району Рівненської області з 27.11.1991 по 21.08.1993 не зараховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки рішення суду несе зобов`язальний характер. Крім того, вказано, що згідно відомостей трудової книжки від 03.09.1984 серії НОМЕР_2 з 21.08.1991 по 21.08.1993 позивач працювала в СШ № 5 м. Кузнецовськ, що не належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону №796-XII.

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (частина друга статті 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 повних роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії суд враховує, що «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846; далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

З матеріалів справи видно, що до заяви про призначення пенсії від 08.11.2021 позивач додав: довідки про періоди проживання в населених пунктах, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 Боровненський старостинський округ Камінь-Каширського району Волинської області від 27.04.2021 №1055 та рішення Володимирецького районного суду рівненської області у справі від 30 вересня 2021 року № 556/1633/21, яке набрало законної сили 02.11.2021; копію Посвідчення.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина третя статті 65 Закону №796-XII).

Копією Посвідчення, підтверджується, що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-XII.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (яка була чинною на момент видачі позивачу Посвідчення; (далі Порядок - №51) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

З матеріалів справи видно, що позивач проживала станом на день аварії в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом №796-XII, іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №212/12245/13-а.

Таким чином, надаючи особі посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявність у позивача Посвідчення, підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає їй право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Довідками Боровненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 11.10.2017 №4237, виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 Боровненський старостинський округ Камінь-Каширського району Волинської області від 27.04.2021 №1055 та рішенням Володимирецького районного суду рівненської області у справі від 30 вересня 2021 року № 556/1633/21, яке набрало законної сили 02.11.2021 стверджується, що ОСОБА_1 , дійсно з 07.05.1967 по 01.09.1990 була зареєстрована і постійно проживала в с. Надрічне Камінь-Каширського району Волинської області, з 05.09.1990 по 27.11.1991 в селі Боровне Камінь-Каширського району Волинської області, а з 27.11.1991 по 21.08.1993 в селі Собіщиці Вараського (Володимирецького) району Рівненської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, с. Надрічне Камінь-Каширського району Волинської області, с. Боровне Камінь-Каширського району Волинської області та с. Собіщиці Вараського (Володимирецького) району Рівненської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, наданими позивачем довідками органу місцевого самоврядування та рішенням суду, що набрало законної сили, підтверджується факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з травня 1967 року по 21.08.1993.

Пунктом 27 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Відтак, загальний період проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення становить 6 років 8 місяців 5 днів (з 26.04.1986 по 31.12.1992), а станом на дату звернення до відповідача із заявою від 08.11.2021 про призначення пенсії за віком понад 22 роки.

Враховуючи наявність у позивача Посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідок органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт проживання позивача у періоди з 07.05.1967 по 21.08.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) (станом на 01.01.1993 понад 6 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявою від 08.11.2021 про призначення пенсії за віком понад 22 роки), апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (1 рік за повних 3 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років).

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2019 року у справі №357/9973/16-а (№К/9901/18208/18).

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула