Справа № 300/126/22
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" жовтня 2022 р. справа № 300/126/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2021 за №005905/0705, №005906/0705, №005909/0705, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2021 №Ф-005910/0705 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.09.2021 №005913/0705, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі відповідач), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.09.2021 за №005905/0705, №005906/0705, №005909/0705, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2021 №Ф-005910/0705 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.09.2021 №005913/0705
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
Позивач у вказаний строк усунув недоліки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення даного адміністративного позову. Зазначає, що позивач порушив норми податкового законодавства, що стало наслідком винесення податкового повідомлення-рішення. У зв`язку із наведеним, у задоволені позову представник відповідача просив відмовити.
Від позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли пояснення щодо суті спору, згідно змісту яких позивач позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 зареєстрована Тисменицькою районною державною адміністрацією 10.08.2004 як суб`єкт господарської діяльності про що отримала свідоцтво про державну реєстрацію №470046, номер державної реєстрації 427500, проводила господарську діяльність згідно з КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).
Посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на підставі наказу від 05.08.2021 №1470-п та відповідно до направлення на перевірку від 05.08.2021 №1990 проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 по 11.11.2019, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 11.11.2019.
За результатами перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 по 11.11.2019, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 11.11.2019», яка зареєстровано в органі ДПС 13.08.2021 за №4545/09-19-07-05/ НОМЕР_1 .
Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог:
- п. 177.2, пп.177.4.1-п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 128293,44 грн;
- п. 176.1 ст.176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та наказу «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» від 16.09.2013 №481, а саме неведення Книги обліку доходів і витрат на загальній системі оподаткування за період перевірки;
- п. 44.1, 44.3 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI,зі змінами та доповненнями незберігання документів за період перевірки, а саме чеків на оплату товару, отримані накладні на придбання товару;
- ст. 164, п. 177.1, п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI,зі змінами та доповненнями, - занижено чистий оподатковуваний дохід в загальній сумі 387 452,14 грн, а саме за 2017 рік в сумі 127 706,82 грн, за 2018 рік в сумі 123 129,05 грн, за 2019 рік в сумі 136 616,27 грн, в результаті чого ненараховано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 69 741,39 грн, в тому числі за 2017 рік 22 987,23 грн, за 2018 рік 22 163,23 грн, за 2019 рік 24 590,93 грн;
- ч. 4 п. 1 ст. 4, ч. 1 п. 2 ст. 6, ч. 2 п. 1 ст. 7, абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями, заниження єдиного внеску на суму 85 239,47 грн, а саме за 2017 рік 28 095,50 грн, за 2018 рік 27 088,39 грн, за 2019 рік 30 055,58 грн;
- пп.1.2, пп.1.3 п.16.1 підрозділу 10 Розділу XX, пп. 164.1.3. п. 164.1ст. 164 Податкового кодексу України, в частині ненарахування та несплати військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 5 811,78 грн, заме за 2017 рік 1 915,60 грн, за 2018 рік 1 846,94 грн, за 2019 рік 2 049,24 грн.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.09.2021 за №005905/0705, №005906/0705, №005909/0705, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2021 №Ф-005910/0705 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.09.2021 №005913/0705.
Позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України про скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2021 за №005905/0705, №005906/0705, №005909/0705, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2021 №Ф-005910/0705 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.09.2021 №005913/0705.
Рішеннями про результати розгляду скарги від 20.12.2021 №11631/Р/99-00-06-01-04-09 та від 25.11.2021 №10659/Р/99-00-06-02-01-09 Державна податкова служба України залишила без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Під витратами, відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (пункт 15.1 статті 15 ПК України).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 статті 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пунктом 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2. пункту 75.1 статті 75ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначено статтею 78 ПК України.

Так, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається:

у разі розгляду заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, - контролюючим органом, який проводив перевірку;

під час проведення процедури адміністративного оскарження - контролюючим органом вищого рівня, який розглядає скаргу платника податків.

Так, судом встановлено, що посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 по 11.11.2019, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 11.11.2019. У зв`язку з проведенням такої перевірки ОСОБА_2 вручено запит про надання документів (копій документів) від 05.08.2021 №1, що свідчать про фінансово-господарську діяльність позивача за період з 01.01.2017 по 11.11.2019, правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 11.11.2019, що підтверджується особистим підписом позивача.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 по 11.11.2019, а також єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 11.11.2019» від 13.08.2021 за №4545/09-19-07-05/ НОМЕР_1 .

Так, під час проведення перевірки надано накладні на придбання ТМЦ та документи, які підтверджують їх оплату (чеки, квитанції), від ТОВ «Галичина-Табак», ТОВ «Прикарпатський торговий дім» та інших контрагентів, а саме: у 2017 році на суму 19 694.10 грн, в 2018 році на суму 19 008,08 грн, за 2019 рік не надано. Окрім цього позивачем не надано документально підтверджених витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інших витрат, які відображені в поданих деклараціях за період з 01.01.2017 по 11.11.2019. В результаті чого платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 по 11.11.2019 завищено витрати в загальній сумі 387 452,14 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 127 706,82 грн, за 2018 рік в сумі 123 129,05 грн, за 2019 рік в сумі 136 616,27 грн.

ОСОБА_2 вручено запит про надання документів (копій документів) від 05.08.2021 №1, що свідчать про фінансово-господарську діяльність позивача за період з 01.01.2017 по 11.11.2019, правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 11.11.2019, що підтверджується особистим підписом позивача.

Внаслідок ненадання ОСОБА_1 витребовуваних документів у визначений у запиті від 05.08.2021 №1 термін, представниками відповідача складено акт від 06.08.2021 №1030/09-19-07-05/ НОМЕР_1 , який засвідчує факт ненадання платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 документів до перевірки.

За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 ПК України, платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Частиною першою, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом із тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені положеннями вищезазначеної статті, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Для підтвердження податкового обліку можуть братися до уваги лише ті документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи, які можуть вказувати на здійснення відповідної господарської операції, та рух активів у процесі її здійснення.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; - можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 статті 44 ПК України а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 ПК України).

Окрім того платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Отже в силу вимог пунктів 44.1. та 85.2 ПК України платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів; платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту; платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Відповідно до пункту 44.6 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці 2 пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже відповідна норма вимагає наявність документів на час складення податкової звітності, та встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичні наслідки недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності, та є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.

Зміст вищенаведеного свідчить про обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів та кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи і надавати їх при перевірці. З урахуванням ненадання таких документів нормами пункту 44.6 ПК України прирівнюється до їх відсутності.

Судом враховується те, що чистим оподатковуваним доходом, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб-підприємців від провадження господарської діяльності, визначається різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин тощо. При цьому, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів, які повинні містити обов`язкові реквізити.

Проведеною перевіркою визначено документально підтверджені витрати за звітною декларацією від 08.02.2018 № за 2017 рік 19 694,10 грн, хоча позивачем задекларовано 147 400,92 грн; за звітною декларацією від 06.02.2019 № за 2018 рік 19 008,08 грн, хоча позивачем задекларовано 142 137,13 грн; за ліквідаційною декларацією від 30.09.2019 №9088 за 2019 рік 0,00 грн, хоча позивачем задекларовано 136 616,27 грн. Загальна розбіжність склала 387 452,14,00 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням, діяльності, відображених у додатку до податкової декларації, встановлено віднесення до складу валових витрат платником податків ОСОБА_1 вартість придбання товаро-матеріальні цінності на загальну суму 237 097,62 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 80 201,89 грн, за 2018 рік 84 905,23 грн, за 2019 рік 71 990,50 грн. Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджений витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкових декларацій встановлено, що вартість придбання товаро-матеріальних цінностей мають становити в загальній сумі 38 702,18 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 19 694,1 грн, за 2018 рік 19 008,08 грн, за 2019 рік 0,00 грн. Встановлено завищення вартості придбання товаро-матеріальних цінностей на загальну суму 198 395,44 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 60 507,79 грн, за 2018 рік 65 897,15 грн, за 2019 рік 71 990,50 грн. Отже, в ході проведення перевірки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 документально не підтверджено вартість придбання товаро-матеріальних цінностей на загальну суму 198 395,44 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 60 507,79 грн, за 2018 рік 65 897,15 грн, за 2019 рік 71 990,50 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням, діяльності, відображених у додатку до податкової декларації, встановлено віднесення до складу валових витрат платником податків ОСОБА_1 витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату на загальну суму 161 479,62 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 54 579,03 грн, за 2018 рік 54 231,90 грн, за 2019 рік 52 668,69 грн. Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкових декларацій встановлено, що витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату мають становити в загальній сумі 0,00 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 0,00 грн, за 2018 рік 0,00 грн, за 2019 рік 0,00 грн. Встановлено завищення витрат на загальну суму 161 479,62 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 54 579,03 грн, за 2018 рік 54 231,90 грн, за 2019 рік 52 668,69 грн. Отже, в ході проведення перевірки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 документально не підтверджено витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату на загальну суму 161 479,62 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 54 579,03 грн, за 2018 рік 54 231,90 грн, за 2019 рік 52 668,69 грн.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням, діяльності, відображених у додатку до податкової декларації, встановлено віднесення до складу валових витрат платником податків ОСОБА_1 інших витрат, включаючи вартість виконання робіт, наданих послуг на загальну суму 27 577,08 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 12 620,00 грн, за 2018 рік 3 000,00 грн, за 2019 рік 11 957,08 грн. Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку до податкових декларацій встановлено, що інші витрати, включаючи вартість виконання робіт, наданих послуг мають становити в загальній сумі 0,00 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 0,00 грн, за 2018 рік 0,00 грн, за 2019 рік 0,00 грн. Встановлено завищення витрат на загальну суму 27 577,08 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 12 620,00 грн, за 2018 рік 3 000,00 грн, за 2019 рік 11 957,08 грн. Отже, в ході проведення перевірки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 документально не підтверджено інші витрати, включаючи вартість виконання робіт, наданих послуг на загальну суму 27 577,08 грн, а саме: за 2017 рік в сумі 12 620,00 грн, за 2018 рік 3 000,00 грн, за 2019 рік 11 957,08 грн.

Отже, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 занижено дохід на суму 387 452,14 грн, а саме за 2017 рік в сумі 127 706,82 грн, за 2018 рік 123129,05 грн, за 2019 рік 136 616,27 грн, оскільки позивачем не надано до перевірки документів на підтвердження витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, у тому числі витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у господарській діяльності.

За таких обставин, суд вважає, що податковий орган дійшов обґрунтованого висновку про завищення платником податків ОСОБА_1 витрат в період з 01.01.2017 по 11.11.2019 на 387 452,14 грн.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України).

Загальний річний оподатковуваний дохід, у відповідності до пп.164.1.3 п.164.1ст.164 ПК України дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

У відповідності до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування в силу п.177.2 ст.177 ПК України є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про правомірність донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 11.11.2019 в сумі 88 176,74 грн.

За таких обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 06.09.2021 №005905/0705 є правомірним та не підлягає скасуванню. За таких обставин, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16.1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування військовим збором згідно з пп.1.2 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України є доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Статтею 163 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, падання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пп.1.3 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Зважаючи на те, що податковим органом визначено обов`язок позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 11.11.2019 в сумі 88 176,74 грн, суд вважає обґрунтованим донарахування позивачу згідно із податковим повідомленням-рішенням від 06.09.2021 №005906/0705 військового збору з доходів фізичних осіб-підприємців на загальну суму 7 264,73 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 5 811,78 грн та за штрафними санкціями 1 452,95 грн. Відповідно позов в частині визнання протиправним і скасування такого рішення не підлягає задоволенню.

Статтею 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Згідно із підпунктами 85.2, 85.4 та 85.8 статті 85 ПК України, при проведенні перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У пункті 85.6 статті 85 ПК України зазначено про те, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Підпунктом 121.1 статті 121 ПК України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу.

Диспозиція даної статті передбачає відповідальність саме за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Відповідачем складено акт про відмову платника податків надати копії первинних документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу.

Таким чином, ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Кодексом, спричинило накладення штрафу в розмірі 1 020,00 гривень..

Стосовно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 06.09.2021 №005913/0705, суд зазначає, що платники єдиного внеску, відповідно до статті 6 вказаного Закону, зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, для платників фізичних осіб підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Єдиний внесок нараховується на базу нарахування єдиного внеску незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (частина п`ята статті 7 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, єдиний внесок для платників фізичних осіб підприємців встановлюється у розмірі 22% від суми грошового/ забезпечення.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% за 2017-2019 роки з урахуванням максимальної величини, встановлено заниження платником податків фізичною особою ОСОБА_1 єдиного внеску на загальну суму 85 239,47 грн, чим порушено пункт 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI.

Таким чином, обчислення єдиного внеску є похідним від встановленого порушення контролюючим органом в акті перевірки та збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та ЄСВ.

А тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.09.2021 №005913/0705 прийнято відповідачем правомірно та скасуванню не.

Щодо податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.07.2021 №004716/0705 суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені ПКУ строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПКУ).

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПКУ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 ПКУ для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 06.09.2021 №005910/0705 направлено Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області позивачу відповідно до вимог чинного законодавства та отримано позивачем, що нею не заперечується.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає що позовні вимоги щодо скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 06.09.2021 №005910/0708 не підлягають задоволенню.

Отже з урахуванням встановлених обставин, доводи податкового органу щодо завищення позивачем понесених витрат і, відповідно, заниження податку на доходи з фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період, що перевірявся, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому суд погоджується з висновками податкового органу про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за зазначеними вище платежами, а відтак і про обґрунтованість оскаржуваних вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат, то відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення, підстави для повернення ОСОБА_3 сплаченого судового збору відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2021 за №005905/0705, №005906/0705, №005909/0705, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2021 №Ф-005910/0705 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.09.2021 №005913/0705 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 17 жовтня 2022 р.