Справа № 200/4101/22
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року Справа№200/4101/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2022 року з використанням підсистеми «Електронний суд» адвокат ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати грошового забезпечення з 10.03.2022 старшому сержанту поліції ОСОБА_1 (0125045) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), командиру відділення №1 взводу № 4 роти №2 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2022 по 17.05.2022 та щомісячної додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану за періоди з 17.05.2022 по 24.05.2022 та з 24.06.2022 по 15.07.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2022 по 17.05.2022 в сумі 88973,45 грн.; щомісячну додаткову грошову винагороду на період дії воєнного стану за період з 17.05.2022 по 24.05.2022 в сумі 7741,94 грн. та за період з 24.06.2022 по 15.07.2022 в сумі 22258,06 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.03.2022 №119 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 09 березня 2022 року. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №212 о/с від 10.05.2022 на підставі наказу №509 від 10.05.2022 вирішено скасувати наказ від 09.03.2022 року №119 о/с та вважати позивача залишеним на службі з урахуванням припинення виплати грошового забезпечення. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №305 о/с від 15.07.2022 позивача було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). З 17 травня 2022 року відповідно до наказу №242 о/с від 30.05.2022 позивачу було поновлено виплату грошового забезпечення, але грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2022 по 17.05.2022 та щомісячна додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану за періоди з 17.05.2022 по 24.05.2022 та з 24.06.2022 по 15.07.2022 не виплачена.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за період з 10.03.2022 по 16.05.2022, а також додаткової винагороди на період дії воєнного стану за періоди з 17.05.2022 по 24.05.2022 та з 24.06.2022 по 15.07.2022, протиправною.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України. Займана посада перед звільненням командир відділення №1 взводу №4 роти №2 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області). Наказом ГУНП в Донецькій області від 09.03.2022 №119о/с, виданим на підставі наказу від 09.03.2022 №351, позивача звільнено зі служби за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 09.03.2022 без встановлення премії у березні місяці. Наказом ГУНП в Донецькій області від 10.05.2022 № 212о/с, виданого на підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 10.05.2022 №509 «Про скасування окремих наказів ГУНП в Донецькій області», скасовано наказ від 09.03.2022 №119о/с ОСОБА_1 залишено на службі з урахуванням припинення виплати грошового забезпечення з 09.03.2022. Цим же наказом позивачу на підставі п.8 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі Порядок №260), припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин з 10.03.2022. Наказом ГУНП в Донецькій області від 30.05.2022 №242 о/с ОСОБА_1 поновлено виплату грошового забезпечення з 17.05.2022. 15.07.2022 позивачем подано рапорти про звільнення зі служби, які були реалізовані наказом ГУНП в Донецькій області від 15.07.2022 №305о/с, та ОСОБА_1 відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням). Не погодившись з розрахунком при звільненні, позивач звернувся до суду.

15 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15 серпня 2022 року від відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

09 березня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №119 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 09 березня 2022 року.

10 травня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №212 о/с ОСОБА_1 був визнаний таким, що залишений на службі з урахуванням припинення виплати грошового забезпечення з 09 березня 2022 року, у зв`язку із відсутністю на службі без поважних причин ОСОБА_1 припинена виплата грошового забезпечення з 10 березня 2022 року.

30 травня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №242 о/с ОСОБА_1 поновлена виплата грошового забезпечення з 17 травня 2022 року.

15 липня 2022 року Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №305 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 15 червня 2022 року.

Згідно із довідкою про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 15.07.2022 №116 від 22.08.2022 ОСОБА_1 виплачено:

за червень 2022 року (нараховано за виплачено з 17 травня по 30 червня):

посадовий оклад 2670,97 грн.

оклад за спеціальним званням 14863,87 грн.

надбавка за стаж служби 1995,68 грн.

надбавка за специфічні умови проходження служби 2460,21 грн.

премія 7589,13 грн.

додаткова винагорода (ПКМУ №168) 30000,00 грн.

індексація 3154,08 грн.

Разом 50844,94 грн.

за липень 2022 року :

посадовий оклад 870,97 грн.

оклад за спеціальним званням 483,87 грн.

надбавка за стаж служби 677,42 грн.

надбавка за специфічні умови проходження служби 812,90 грн.

премія 2389,85 грн.

збільшена додаткова винагорода (ПКМУ №168) 49233,00 грн.

компенсація за відпустку 8294,59 грн.

одноразова грошова допомога при звільненні 67618,88 грн.

індексація 1100,81 грн.

Разом 131482,29 грн.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 3 Основного Закону визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби […].

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

За змістом частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 24 частини першої статті 23 Закону №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина друга статті 24 Закону №580-VIII).

В силу частини першої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із преамбулою вказаного Закону цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11, статтею 12, частиною першою статті 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Статтею 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування (далі Порядок №893).

Згідно пунктів 1, 2 розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно з підпункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Із аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, який доведений матеріалами службового розслідування. У свою чергу, висновок за результатами службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку та встановлення наявності (або відсутності) вини порушника.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не повідомив позивача про проведення службового розслідування, не запропонував надати пояснення, а також не ознайомив її з висновком службового розслідування. При цьому, відповідач не надав суду матеріали службового розслідування, що слугувало притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності та припинення виплати грошового забезпечення.

Відповідач не подав суду доказів ознайомлення позивача з наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.02.2022 №330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області», тимчасовим місцем несення служби особового складу ГУНП в Донецькій області визначено Покровське РУП ГУНП в Донецькій області, не виконання якого, за позицією відповідача, свідчить про фактичне самоусунення позивача від виконання службових обов`язків.

Відповідачем не подано доказів відсутності позивача на службі без поважних причин.

Судом встановлено, що з метою дотримання прав поліцейських в умовах воєнного стану та тимчасової окупації окремих територіальних одиниць, 10.05.2022 наказом ГУНП в Донецькій області №509 «Про скасування окремих наказів ГУНП в Донецькій області» скасовано наказ ГУНП в Донецькій області від 09.03.2022 №119 о/с «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання».

Наказом ГУНП в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с, виданим на підставі наказу від 10.05.2022 №509, скасовано наказ від 09.03.2022 №119 о/с та позивача залишено на службі з урахуванням припинення виплати грошового забезпечення.

Суд дійшов висновку, що допущені відповідачем порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є суттєвими та такими, що мають наслідком скасування наказу про її звільнення з посади.

Судом встановлено, що відповідач самостійно скасував зазначений наказ, а отже і фактично, і юридично спростував наявність в діях позивача дисциплінарного проступку.

Разом з тим, наказ ГУНП в Донецькій області від 09.05.2022 №212о/с не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема обґрунтованості, безсторонності (неупереджено), добросовісності, розсудливості, пропорційності, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Як встановлено судом, після поновлення позивач на службі грошове забезпечення за вимушений прогул, який тривав з 10 березня по 16 травня 2022 року, не нараховано та не виплачено.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Так, відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, відповідач, поновивши позивача на службі, мав вирішити питання про виплату останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не зробив цього.

Отже, наказ №212 о/с від 10.05.2022 в частині припинення виплати грошового забезпечення з 10.03.2022 старшому сержанту поліції ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач вважає, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260), як спеціальний нормативно-правовий акт, існування якого виключає можливість застосування загального нормативно-правового акту до спірних правовідносин.

Суд не погоджується з такими аргументами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Поряд з тим, залишається чинним загальний нормативно-правовий акт, що регулює однорідні правовідносини, а саме постанова Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», дія якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності (п. 2 Постанови), а затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України (частина 3 статті 7 КАС України).

За усталеною судової практикою під ієрархією нормативно-правових актів розуміється співвідношення нормативно-правових актів, що полягає в підпорядкованості актів нижчої юридичної сили актам вищої юридичної сили.

Ураховуючи, що постанова Кабінету Міністрів України має вищу юридичну силу ніж наказ Міністерства внутрішніх справ України до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок №100, а не Порядок №260.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №808/928/16 (адміністративне провадження №К/9901/11926/18), яку суд враховує при вирішенні даної справи відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України.

При обчисленні суми, що підлягає стягненню, суд керується положеннями пункту 5 розділу IV Порядку №100, відповідно якого нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин […].

Відповідно до частин 2, 2 статті 77 Закону №580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем (частина 3 статті 91 Закону №580).

Зважаючи на те, що під час вимушеного прогулу позивач не залучався до виконання службових обов`язків, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід враховувати робочі дні.

Період вимушеного прогулу позивача тривав з 10 березня по 16 травня 2022 року (з 17 травня 2022 року поновлена виплата грошового забезпечення згідно з наказом №242 о/с від 30.05.2022), з яких робочих днів 49 (березень 17, квітень 21, травень 11).

Середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передували незаконному звільненню, згідно з довідкою №11, яка видана управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області 22.08.2022, становить 418,95 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу - 49 * 418,95 = 20528,55 грн.

Що стосується позовної вимоги відносно стягнення додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зазначає наступне.

З 24 лютого по 15 липня 20922 року вказана постанова діяла в із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022.

Аналіз пункту 1 вказаної постанови дозволяє дійти висновку про те, що додаткової винагороди є правом, а не обов`язком керівника, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби.

Умовами виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 / 100000,00 гривень є:

несення служби в органах і установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні),

безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів,

наказ командира (начальника).

Зважаючи на те, що під час вимушеного прогулу позивач не залучався до виконання службових обов`язків, за період з 10 березня по 16 травня 2022 року він не має права на виплату додаткової допомоги.

Згідно із довідкою №116 від 22.08.2022 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 15.07.2022 ОСОБА_1 виплачено за червень 2022 року (нараховано за виплачено з 17 травня по 30 червня) додаткова винагорода (ПКМУ №168) 30000,00 грн., за липень 2022 року збільшена додаткова винагорода (ПКМУ №168) 49233,00 грн.

Отже, для стягнення щомісячної додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану за період з 17.05.2022 по 24.05.2022 в сумі 7741,94 грн. та за період з 24.06.2022 по 15.07.2022 в сумі 22258,06 грн., відсутні правові підстави, а тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: слід визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати грошового забезпечення позивачу з 10 березня 2022 року, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20528,55 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (юридична адреса: пр. Нахімова, 86, м. Маріуполь Донецької області, 87517, код ЄДРПОУ 4010905, ел. пошта: ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.05.2022 №212 о/с «По особовому складу» в частині припинення виплати грошового забезпечення з 10 березня 2022 року старшому сержанту поліції ОСОБА_1 , командиру відділення №1 взводу № 4 роти №2 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Донецькій області

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20528 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 55 копійок.

Повний текст рішення складений 17 жовтня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко