Справа № 300/6779/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6779/21 пров. № А/857/5142/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року, прийняте суддею Чуприною О.В. у місті Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправними дії щодо неврахування до стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому та зобов`язання із 19.02.2020 врахувати до стажу роботи на посаді судді календарний термін проходження військової служби за період з 03.07.1975 по 06.07.1977 і стаж на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за період з 26.04.1983 по 17.03.1986, виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням проведених виплат, а також виплату в одноразовому порядку суму заборгованого щомісячного грошового утримання з 19.02.2020.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо неврахування до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді ОСОБА_1 , з якого визначається (розраховується) відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді календарного терміну проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977; зобов`язано зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, з якого визначається (розраховується) відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді календарний термін проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977; зобов`язано здійснити з 19.02.2020 перерахунок загального відсотку для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням календарного терміну проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977; зобов`язано провести перерахунок та здійснити з 19.02.2020 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді календарного терміну проходження військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, в тому числі в період правового регулювання спірних правовідносин Законом №2862-ХІІ, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарний період проходження строкової військової служби.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, а станом на час обрання позивачем суддею районного суду безстроково (01.06.2000), до стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також календарний період проходження строкової військової служби.

Суд зазначив, що до позивача не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, тобто частина друга статті 137 Закону №1402-VIII, а відтак відхиляє доводи позивача щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді досвіду роботи на посаді юрисконсульта райвиконкому.

Суд врахував дату ухвалення рішення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 та прийшов до висновку про необхідність здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача саме з 19.02.2020, з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 19.02.2020 призначення та виплата довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється відповідно до статті 142 Закону 1402-VІІІ.

При проведенні даного перерахунку відсотки суддівської винагороди визначено від стажу на посаді судді, без врахування стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Суддівський стаж ОСОБА_1 становить 27 років 8 місяців, що відповідає 64 відсоткам.

Звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005, втратила чинність в 2010, а тому застосуванню не підлягає, а Законом № 1402- VІІІ не передбачено зарахування календарного періоду проходження військової служби до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України № 4-рп 2016 від 08.06.2016 при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді необхідно застосовувати ст.137 саме Закону №1402- VІІІ, відповідно до якої зарахування навчання та проходження строкової військової служби до стажу роботи на посаді судді не передбачені.

Таким чином, відсутні підстави для зарахування, календарного періоду проходження строкової військової служби з 03.07.1975 по 06.07,1977 до стажу роботи судді на підставі нормативних актів, які втратили чинність.

Просить суд звернути увагу на те, що ОСОБА_1 про отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 64% суддівської винагороди дізнався ще у лютому 2021. Разом з тим, з позовними вимогами провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 та зарахувати до стажу роботи на посаді судді зокрема календарний термін проходження військової служби із 03.07.1975 по 06.07.1977 звернувся у листопаді 2021.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 17.03.1986 зарахований на посаду народного судді Богородчанського районного суду (у зв`язку з обранням), свідченням чого є запис №5 у трудовій книжці позивача від 18.10.1977 (а.с.11).

Згідно постанови Верховної Ради України від 01.06.2000 за №1779-III суддю Верховинського районного суду Івано-Франківської області Токарука В.І. обрано суддею України безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 за №604-У11 «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.64-67).

Відомості із наявного в матеріалах справи наказу в.о. голови Верховинського районного суду Івано-Франківської області №17-ос/13 від 25.11.2013 (а.с.62) вказують про відрахування ОСОБА_1 зі штату Верховинського районного суду Івано-Франківської області з 25.11.2013 на підставі постанови Верховної Ради України від 19.09.2013 за №604-VІІ (а.с.62).

Поряд із вказаним, як слідує із матеріалів справи (а.с.11), ОСОБА_1 , до обрання на посаду судді (17.03.1986) з 09.01.1981 по 17.03.1986 працював на посаді юрисконсульта у Надвірнянському райвиконкому (запис №№3, 4 трудової книжки).

Також, згідно військового квитка НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 03.07.1975 по 06.07.1977 проходив строкову військову службу (а.с.8).

На підставі зави про призначення пенсії від 26.11.2013, до якої долучено в тому числі трудову книжку позивача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з 25.11.2013 призначено ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2453-VІ від 07.07.2010 (а.с.58), виходячи з 90% посадового окладу судді місцевого суду, що підтверджується розпорядженням №200137 від 10.12.2013 (зворотній бік а.с.56).

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №171 від 03.03.2020, після чого позивач, 25.03.2020 звернувся до Верховинського відділу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної довідки уповноваженого органу. Втім органом пенсійного фонду відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Такі обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20, яке набрало законної сили 14.12.2020.

Так, вказаним рішенням суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 та зобов`язано орган пенсійного фонду здійснити перерахунок і виплату йому щомісячне довічне грошове утримання з 19.02.2020 згідно такої довідки, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення суду від 22.09.2020 у справі №300/1410/20 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №171 від 03.03.2020 у розмірі 64% суддівської винагороди (а.с.137-138).

Позивач вважаючи, що відповідачем не враховано у повній мірі спеціальний стаж судді, з якого визначено відсоток суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, звернувся до ГУ ПФУ в Івано - Франківській області із заявою 14.09.2021 про зарахування до спеціального стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому за періоди з 03.07.1975 по 06.07.1977 і з 26.04.1983 по 17.03.1986 (а.с.13).

Управління, листом від 28.09.2021 за №7865-7703/Т-02/8-0900/21 повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому, оскільки такий не може бути зарахований для збільшення відсотків заробітку при обчисленні довічного грошового утримання, так як чинним законодавством передбачено, що саме за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, без обмеження граничного розміру такого утримання (а.с.14).

Законом, що на час вирішення даного публічно-правового спору визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 за №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VІІІ).

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Позивача 01.06.2000 року обрано суддею Верховинського районного суду Івано-Франківської області безстроково в період дії Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі - Закон №2862-ХІІ).

На момент призначення ОСОБА_2 довічного грошового утримання діяв саме Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі - Закон №2453-VI).

За правилами частини 1 статті 109 Закону №2453-VI (в редакції на момент призначення позивачу довічного грошового утримання) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30.10.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», яким були внесені зміни в Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

<…> невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним».

Таким чином, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку, належить враховувати, крім роботи на посаді судді, період проходження строкової військової служби з 03.07.1975 по 06.07.1977.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2021 у справі №686/16953/17.

З приводу покликання апелянта на пропуск позивачем звернення до суду, то таке не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Як свідчать обставини справи для відновлення свого права на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, позивач змушений був в червні 2020 звернутися до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, яким у справі №300/1410/20 відновлено його порушене право.

А надалі, позивач, після невірного перерахунку грошового утримання, вчиненого на виконання вказаного рішення суду, окремо самостійно звертатися до ГУ ПФУ в Івано - Франківській області із заявою від 14.09.2021 про зарахування до спеціального стажу роботи на посаді судді календарного терміну проходження військової служби і стажу професійної діяльності на посаді юрисконсульта Надвірнянського райвиконкому.

При цьому, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, орган пенсійного фонду зобов`язаний був самостійно зарахувати до стажу роботи позивача календарний термін проходження військової служби, оскільки при первинному зверненні до відповідача позивачем подано усі необхідні і достатні документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням спірного періоду.

Вчинення органом пенсійного фонду дій на забезпечення своєчасного перерахунку пенсії не залежить від волі пенсіонера (судді у відставці), а повинні в силу вимог нормативно-правових актів самостійно вчинятися останнім.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні решти вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року у справі № 300/6779/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар