Справа № 420/8150/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/8150/21

Головуючий в І інстанції: Тарасишина О.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 21.09.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року по справі за позовом Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Підприємство «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.02.2021 року № 1215/15-32-07-02.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області від 01.02.2021 р. № 1215/15-32-07-02. Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Підприємства «Вторметекспорт» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 14764,38 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В період з 22.12.2020 року по 29.12.2020 року, на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства «Вторметекспорт» у формі ТОВ з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. в декларації з податку на додану вартість за жовтень 2020 року, за результатами якої складено акт від 06.01.2021 року № 9/15-32-07-02-15/30127924.

Відповідно до висновків зазначено акту перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21) в сумі 984292 грн. за жовтень 2020 року.

На підставі наведеного акту перевірки, відповідачем 01.02.2021 року винесено податкове повідомлення - рішення № 1215/15-32-07-02, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 984292 грн. за податковою декларацією за жовтень 2020 року.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи, складені за результатами проведених операцій з ТОВ «Мелісса-Агро», ТОВ АПК «Магнат» містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт поставки товарів, а висновки контролюючого органу, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, базуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Так, на підставі даних акту спірної перевірки та аналітичної довідки щодо порушень, які стали підставою для виставлення оскаржуваного ППР, наданої на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про витребування, колегією суддів встановлено, що висновок відповідача щодо необґрунтованого формування позивачем податкової звітності з ПДВ на підставі господарських операцій з ТОВ «Мелісса-Агро», ТОВ АПК «Магнат» став підставою для зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість оскаржуваним податковим повідомленням рішенням лише на суму 171723 грн.

Однак, загальна сума, на яку зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість оскаржуваним податковим повідомленням рішенням складає 984292 грн.

Проте, судом першої інстанції не досліджено та не надано оцінки підставам для виставлення оскаржуваного податкового повідомлення рішення в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на 812569 грн., що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи.

В свою чергу, досліджуючи підстави для виставлення оскаржуваного податкового повідомлення рішення на повну його суму, колегія суддів виходить з наступного.

Так, підставою для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення рішення та зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 171723 грн. стали господарські операції позивача з ТОВ «Мелісса-Агро», ТОВ АПК «Магнат».

При цьому, відповідач послався на вставлені порушення з боку позивача при здійсненні господарських операцій із вказаними контрагентами наступних положень п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. Сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

При цьому, податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження (абз. 3 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Правомірність формування від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2020 року за рахунок операцій з ТОВ «Мелісса-Агро» позивачем підтверджена: договором купівлі-продажу № 020720-В від 02.07.2020 року, згідно якого продавець ТОВ «Мелісса-Агро» приймає на себе зобов`язання передати, а покупець (позивач) прийняти та оплатити пшеницю 2, 3, 4-го класу врожаю 2020 року; видатковими та податковими накладними щодо поставки пшениці 4-го класу; договором складського зберігання від 01.06.2020 року, укладеним з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (зернові склади ОМТП та бахмацький елеватор); актами прийому-передачі вказаної пшениці на зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»; картками аналізу зерна; платіжними доручення щодо оплати товару, поставленого ТОВ «Мелісса-Агро»; даними бухгалтерського обліку щодо оприбуткування операцій з ТОВ «Мелісса-Агро» - картки рахунку; витягом з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Мелісса-Агро»; договорами поставки № 07/08 від 07.08.2020 року, № 10/08 від 10.08.2020 року, № 13/08 від 13.08.2020 року, № 17/08 від 17.08.2020 року, які укладені ТОВ «Мелісса-Агро», як покупцем, та ПП «АПО Рів`єра», як постачальником, згідно яких постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити пшеницю 4 класу українського походження врожаю 2020 року; видатковими накладними щодо поставки пшениці 4-го класу від ПП «АПО Рів`єра» до ТОВ «Мелісса-Агро»; витягом з ЄДРПОУ щодо ПП «АПО Рів`єра»; звітами ПП «АПО Рів`єра» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року та про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду; контрактом щодо поставки пшениці від 14.09.2020 року, укладеним позивачем, як продавцем, та Компанією «Black Sea Commodities Limited», як покупцем, а також митною декларацією щодо поставки пшениці 4-го класу.

Правомірність формування від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2020 року за рахунок операцій з ТОВ АК «Магнат» позивачем підтверджена: договором купівлі-продажу № 071020-ВЮ від 07.10.2020 року, згідно якого продавець ТОВ АК «Магнат» приймає на себе зобов`язання передати, а покупець (позивач) прийняти та оплатити пшеницю 2-го класу врожаю 2020 року; видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними щодо поставки пшениці 2-го класу; карткою аналізу зерна ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» - бахмацький елеватор; договором складського зберігання від 01.06.2020 року, укладеним з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (зернові склади ОМТП та бахмацький елеватор); платіжними дорученнями щодо оплати товару, поставленого ТОВ АК «Магнат»; витягом з ЄДРПОУ щодо ТОВ АК «Магнат»; звітами ТОВ АК «Магнат» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року та про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду; договором поставки № 2242А від 23.09.2020 року, укладеним позивачем, як постачальником, та ТОВ «ТД «Сокар Україна», як покупцем, щодо поставки пшениці 2-го класу українського походження врожаю 2020 року, а також видатковою накладною щодо поставки пшениці 2-го класу врожаю 2020 року від позивача до ТОВ «ТД «Сокар Україна».

Колегія суддів звертає увагу на те, що письмові пояснення щодо формування від`ємного значення з ПДВ за перевіряємий період, в тому числі, наведені первинно-бухгалтерські документи по господарським операціям з ТОВ «Мелісса-Агро», ТОВ АК «Магнат» були подані позивачем до податкового органу на його запит 29.12.2020 року в період проведення перевірки та до моменту її завершення і до складання акту перевірки.

Однак, надані позивачем первинно-бухгалтерські документи по ТОВ «Мелісса-Агро» взагалі не прийняті до уваги податковим органом під час перевірки з посиланням на їх відсутність.

В акті перевірки відповідач вказав на відсутність первинних документів щодо операцій з ТОВ «Мелісса-Агро» та аналізуючи наявну інформацію баз даних податкового органу щодо контрагента ТОВ «Мелісса-Агро», а саме ПП «АПО Рів`єра», дійшов висновку, що операції позивача з ТОВ «Мелісса-Агро» щодо поставки пшениці не підтверджуються та позивачем необґрунтовано віднесено до складу податкового кредиту ПДВ за жовтень 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ «Мелісса-Агро» у сумі 66843 грн.

Проте, доводи податкового органу щодо ненадання до перевірки первинно-бухгалтерських документів по ТОВ «Мелісса-Агро» спростовуються матеріалами справи, а саме згідно штампу вхідної кореспонденції ГУ ДПС в Одеській області 29.12.2020 року отримані від позивача письмові пояснення щодо формування від`ємного значення з ПДВ за перевіряємий період, в тому числі, наведені первинно-бухгалтерські документи по господарським операціям з ТОВ «Мелісса-Агро», ТОВ АК «Магнат».

З огляду на викладене, відповідач при проведенні документальної перевірки зобов`язаний був дослідити надану первинно-бухгалтерську документацію по ТОВ «Мелісса-Агро», а висновки акту перевірки про необґрунтованість віднесення до складу податкового кредиту ПДВ за жовтень 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ «Мелісса-Агро» у сумі 66843 грн. без дослідження наведеної первинно-бухгалтерської документації та здійснений лише на підставі аналізу бази даних податкового органу є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в акті перевірки, аналізуючи базу даних податкового органу, відповідач зазначив, що контрагент позивача ТОВ «Мелісса-Агро» придбало пшеницю у ПП «АПО Рів`єра», однак, вказане підприємство не могло бути виробником товару з причин відсутності матеріальних ресурсів.

Водночас, такі доводи відповідача не підтверджені жодними доказами.

В свою чергу, з боку позивача наданий витяг з ЄДРПОУ щодо ПП «АПО Рів`єра», згідно якого видами діяльності підприємства є, зокрема, вирощування зернових культур, оптова торгівля зерном, а також звіти ПП «АПО Рів`єра» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року та про площі і валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду.

Таким чином, висновки відповідача щодо неможливості поставки ПП «АПО Рів`єра» пшениці контрагенту позивача ТОВ «Мелісса-Агро» є необґрунтованими та спростовуються наданими з боку позивача доказами.

Більш того, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об`єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цими суб`єктами господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цими контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач та його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем.

На підставі наведеного, висновки податкового органу щодо необґрунтованого віднесення до складу податкового кредиту ПДВ за жовтень 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ «Мелісса-Агро» у сумі 66843 грн. є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Що стосується висновків податкового органу щодо необґрунтованого віднесення до складу податкового кредиту ПДВ за жовтень 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ АК «Магнат» у сумі 104880 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, правомірність формування від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2020 року за рахунок операцій з ТОВ АК «Магнат» позивачем підтверджена: договором купівлі-продажу № 071020-ВЮ від 07.10.2020 року, згідно якого продавець ТОВ АК «Магнат» приймає на себе зобов`язання передати, а покупець (позивач) прийняти та оплатити пшеницю 2-го класу врожаю 2020 року; видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними щодо поставки пшениці 2-го класу; карткою аналізу зерна ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» - бахмацький елеватор; договором складського зберігання від 01.06.2020 року, укладеним з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (зернові склади ОМТП та бахмацький елеватор); платіжними дорученнями щодо оплати товару, поставленого ТОВ АК «Магнат»; витягом з ЄДРПОУ щодо ТОВ АК «Магнат»; звітами ТОВ АК «Магнат» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року та про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду; договором поставки № 2242А від 23.09.2020 року, укладеним позивачем, як постачальником, та ТОВ «ТД «Сокар Україна», як покупцем, щодо поставки пшениці 2-го класу українського походження врожаю 2020 року, а також видатковою накладною щодо поставки пшениці 2-го класу врожаю 2020 року від позивача до ТОВ «ТД «Сокар Україна».

В свою чергу, відповідач, дослідивши вказану первинно-бухгалтерську документацію позивача, дійшов висновку, що ці документи не підтверджують поставку товару з посиланням на неможливість встановлення місця поставки та відсутність усіх доказів щодо якості товару.

Проте, такі висновки відповідача спростовуються наданими позивачем товарно-транспортними щодо поставки пшениці 2-го класу на бахмацький елеватор та договором складського зберігання від 01.06.2020 року, укладеним з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (зернові склади ОМТП та бахмацький елеватор).

Також, щодо перевірки якості зерна позивачем надана картка аналізу зерна ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» - бахмацький елеватор.

Таким чином, наданою позивачем первинно-бухгалтерську документацію щодо отримання пшениці від ТОВ АК «Магнат», в тому числі, щодо доставки цього товару і перевірки його якості, спростовуються висновки відповідача щодо необґрунтованого віднесення до складу податкового кредиту ПДВ за жовтень 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ АК «Магнат» у сумі 104880 грн.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення щодо зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 171723 грн.

Водночас, скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення рішення в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на 812569 грн., суд першої інстанції не дослідив підстав для виставлення ППР на наведену суму.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що зменшуючи від`ємне значення суми податку на додану вартість на суму 812569 грн., відповідач виходив з того, таке від`ємне значення виникло за періоди до вересня 2020 року, однак, документів за періоди до вересня 2020 року не надано.

Проте, колегія суддів вважає, що наведені висновки відповідача не можуть бути підставою для виставлення податкового повідомлення рішення.

Так, колегія суддів наголошує, що згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

При цьому, згідно пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

У спірному випадку проводилась документальна виїзна перевірка щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Однак, фактично ця перевірка проведена в приміщенні податкового органу.

При цьому, на запит податково органу, позивачем подавались письмові пояснення щодо від`ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2020 року із переліком контрагентів, розрахунків (реалізація, поставка).

Проте, фактично відповідач самоусунувся від дослідження питання щодо формування від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 812569 грн. за жовтень 2020 року без будь-якого належного обґрунтування, без дослідження пояснень позивача.

Відповідач в акті перевірки лише вказав на те, що від`ємне значення суми податку на додану вартість у розмірі 812569 грн. за жовтень 2020 року виникло в іншому періоді та документів на підтвердження цього не надано, у зв`язку із чим, ця сума зменшується за ППР.

Водночас, як вже зазначено колегією суддів, такі висновки відповідачем здійснені без дослідження пояснень позивача, наданих на вимогу податкового органу, та взагалі без визначення, які періоди не підтверджені, які документи мали бути надані додатково.

Відповідач провів виїзну документальну перевірку у приміщенні податкового органу та не направив запит до позивача для надання документів, які, на думку податкового органу, підлягали дослідженню додатково.

Більш того, в порушенні пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, згідно якого документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень, відповідач намагається провести перевірку необмеженого періоду.

Також, колегія суддів вважає, що обґрунтування спірного акту перевірки взагалі не припустимі в офіційних документах суб`єктів владних повноважень, на підставі яких приймаються акти індивідуальної дії, на зразок оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, по-перше, приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України чітко визначено, що органи державної влади та їх посадові особи можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто, роблячи висновок про допущення будь-яким суб`єктом правовідносин порушення діючого законодавства, орган державної влади зобов`язаний чітко встановити склад такого порушення, зазначивши, в якій саме події воно полягає та якими саме фактичними даними (доказами) це підтверджується, та жодним чином не викладати припущення щодо порушення законодавства за відсутності належних доказів на підтвердження їх вчинення. По-друге, суб`єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, не виконання відповідачем обов`язку доказування, встановленого частиною другою статті 77 КАС України, а саме недоведеність суду правомірності прийняття рішення, є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 812569 грн. за жовтень 2020 року.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції вірно вирішено заявлений позов по суті його вимог, проте, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам даної справи та матеріалам справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в мотивувальній частині із виключенням обставин, встановлених судом, та мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, та визначенням обставин, мотивів за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виключивши обставини, встановлені судом, та мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначити обставини, мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 13.10.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька