Справа № 808/900/17
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 808/900/17

адміністративне провадження № К/990/26360/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Запорізької області, в якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури; поновити його на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області або на будь-яку іншу рівнозначну посаду в органах Прокуратури Запорізької області; визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 16 січня 2017 року №19ц у частині зміни раднику юстиції ОСОБА_1 , заступнику начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, розміру надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років, і встановлення її у розмірі 10% з 16 січня 2016 року; визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 20 січня 2017 року №37ц у частині зміни раднику юстиції ОСОБА_1 , заступнику начальнику слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, розміру премії, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років, та встановлення її у розмірі 10%; визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 24 лютого 2017 року №110ц у частині зміни раднику юстиції ОСОБА_1 , заступнику начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, розміру премії, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років та встановлення її у розмірі 10%; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 16 січня по 07 березня 2017 року, з урахуванням перерахунку премій, надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу і вихідної допомоги при звільненні працівника, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років у повному обсязі відповідно до займаної посади, без урахування дії протиправного наказу прокурора області від 16 січня 2017 року №19ц, протиправного наказу прокурора області від 20 січня 2017 року №37ц і протиправного наказу від 24 лютого 2017 року №110ц, невиплати премії у березні 2017 року і без урахування виплачених за цей період коштів на загальну суму 32 933,64 грн; стягнути з Прокуратури Запорізької області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 березня 2017 року по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі, з урахуванням того, що середньоденний розмір заробітної плати в період з 08 березня по 05 вересня 2017 року складав - 945,68 грн, а з 06 серпня 2017 року по час винесення рішення судом - 2335,83 грн, з урахуванням отриманих позивачем сум середнього розміру соціальної допомоги по безробіттю 235,8 грн і середньоденного розміру заробітної плати за місце роботи позивача в розмірі 622,11 грн; стягнути з Прокуратури Запорізької області на його користь 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Справа неодноразово переглядалася судами.

Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 13 жовтня 2021 року скасовано постанову суду апеляційної інстанції у частині вимог про визнання протиправним і скасування наказу прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц щодо звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури; про поновлення радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області або на будь-яку іншу рівнозначну посаду в органах Прокуратури Запорізької області; про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у вказаній частині залишити без змін, доповнивши його датою, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді - з 08 березня 2017 року. Скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у частині вимог про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

08 грудня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, у якій заявник просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 березня 2017 року по 13 жовтня 2021 року, згідно з наданим ним розрахунком середньоденного розміру заробітної плати.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2017 року по 19 квітня 2018 року в розмірі 166673,04 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. У задоволені іншої частини позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов задоволено частково. Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2017 року по 19 квітня 2018 року в розмірі 91481,31 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. У задоволені іншої частини позову відмовлено.

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат..

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 послався на те, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте якої саме заявник не указав, пославшись лише на ігнорування судами правової позиції Верховного Суду, викладеній у його постанові, прийнятій у цій справі, щодо застосування норм матеріального права при проведенні розрахунку компенсації за вимушений прогул.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявник лише формально послався на відсутність висновку Верховного Суду, проте не конкретизував норми права, яку неправильно застосовано судами і не виклав ці аргументи у взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України. Підстав необхідності формування такого висновку також не наведено, як і не зазначено який вплив висновок Верховного Суду буде мати для вирішення спору по суті.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 лише послався на те, що скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також на винятковість цієї справи та суспільний інтерес.

Верховний Суд відхиляє такі аргументи, оскільки такі доводи не є самостійною підставою для касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі, так як за нормами частини п`ятої статті 328 КАС України ці аргументи необхідно додатково зазначати виключно у разі оскарження судових рішень, перегляд яких у Верховному Суді не передбачено нормами КАС України.

Разом з тим, зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач проходив службу на посаді прокурора, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а отже справа не відноситься до справ незначної складності і тому судові рішення у цій справі підлягають перегляду судом касаційної інстанції, за умови зазначення лише виключних підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, з посиланням на постанови Пленуму Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України, власного тлумачення правової позиції Верховного Суду, висловленої у цій справі, з посиланням на норми законодавства, яким урегульована процедура обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу і неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, без чіткого зазначення норми, що неправильно застосовано судами, у системному зв`язку з обставинами цієї справи та вмотивованими аргументами, як висновок Верховного Суду щодо такої норми мав би вплив на вирішення цього спору і чому виникла потреба у його формувані.

Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у постанові за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко