Справа № 300/2553/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2022 р. справа № 300/2553/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Окуневич Михайло Валентинович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.12.2021 за №67 та зобов`язання призначити з 01.12.2021 пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Окуневич Михайло Валентинович (надалі по тексту також - представник позивача), 27.06.2022 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного фонду, Управління), про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.12.2021 за №67 (надалі по тексту також - оскаржуване рішення) та зобов`язання призначити з 01.12.2021 пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.15-17).

21.07.2022 представник позивача усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, а саме подав позовну заяву у новій редакції від 18.07.2022, визначивши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі по тексту також - відповідач 2), другим відповідачем, та визначив зміст позовних вимог:

- в частині визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.12.2021 за №67 - до Головно управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;

- в частині зобов`язання призначити з 01.12.2021 пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2 - до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.22-29).

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 2 протиправно і необґрунтовано прийнято рішення від 02.12.2021 за №67 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 з підстав не досягнення останньою на дату звернення із заявою за призначенням пенсії, віку, встановленого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", наявність кого надає право на призначення такої пенсії.

Позивач стверджує, що у спірному випадку слід керуватися і застосовувати пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 за №1-р/2020, яким визначено необхідність застосування статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі по тексту також - Закон №1788-XII) в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. А саме, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

За доводами позивача станом на 01.12.2021 (дату звернення із заявою про призначення пенсії) вона досягла відповідного пенсійного віку (50 років), встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та здобула необхідний загальний (36 років 10 місяців 4 дні) і пільговий (23 роки 2 місяці 8 днів) страховий стаж, який до того ж визнається відповідачем, для призначення пенсії за списком №2.

До заяви про призначення пенсії, як вважає ОСОБА_1 , подано повний пакет документів про стаж та заробітну плату позивача, а також документи, що посвідчують особу, як це передбачено пунктами 1.1 та 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 за №22-1.

Позивач переконана, що єдиним ефективним засобом правового захисту, який повністю виключить для Головного управління ПФУ в області можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду при призначенні пенсії, буде визнання рішення суб`єкта владних повноважень, протиправним та зобов`язання вчинити певні дії із призначення ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Просила позов задовольнити повністю.

За наслідками виконання позивачем ухали про залишення позовної заяви без руху від 01.07.2022 (а.с.15-17), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 26.07.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а.с.36-37).

Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 10.08.2022 за №0900-0903-9/27231, який 12.08.2022 зареєстрований в суді, а також подав письмові пояснення щодо обставин справи від 12.08.2022 за №0900-0903-7/27606, яке із відповідними письмовими доказами зареєстровані 16.08.2022 і 08.09.2022 (а.с.46-51, 52-54, 96-140).

Відповідач 1 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини.

Зокрема зазначено, що пенсійне забезпечення громадян, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 здійснюється відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Частина 2 вказаної норми Закону №1058-IV передбачає право на пенсію за віком на пільгових умовах працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року. Таким чином позивач (як жінка) набуде право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 після досягнення нею 54 років.

Відповідач вважає помилковими аргументи позивача про необхідність врахування на пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки згідно абзаців 1 та 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не cупepeчить цьому Закону. Відтак, орган пенсійного забезпечення пріоритет у застосуванні надає саме положенням Закону №1058-IV, яким пенсійний вік визначений із досягненням 60 років, на відміну від Закону №1788-XII, яким такий вік становить 55 років.

Безпідставними, на думку відповідача є посилання позивача на рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 за №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), оскільки коментованим рішення визнано неконституційними норми статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VІІІ, і на даний час зміни до Закону №1058-IV не внесено та немає порядку виконання даного рішення. При цьому, стаття 114 Закону №1058-IV як станом на день прийняття оскаржуваного рішення так і час розгляду адміністративної справи є чинною та неконституційною не визнавалась.

З врахування викладеного, орган пенсійного фонду вказує на відсутність підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком №2, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області також скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву від 25.08.2022 за №0400-010902-8/86126, який надійшов на адресу суду із відповідними доказами 05.09.2022 (а.с.55-95). За доводами відповідача 2, ОСОБА_1 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Втім рішенням від 02.12.2021 за №67 відмовлену позивачу у призначенні такої пенсії. Мотивуючи правомірність дій, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області виходило з аналогічних підстав і обставин, які зазначені у відзиві на позов відповідачем 1. Додатково наголосив на дискреційність повноважень Пенсійного фонду України в частині призначення пенсії.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву і письмове пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Перевіряючи обставину здобуття ОСОБА_1 загального і спеціального стажу з`ясовано, що позивач в період з 01.09.1986 по 16.05.1988 навчалася у Професійно-технічному училищі №20 в смт. Бурштин (зворотній бік а.с.90), свідченням чого є запис №1 у трудовій книжці останньої серії НОМЕР_1 від 17.06.1988 (надалі по тексту також - трудова книжка).

З 17.06.1988 позивач працювала посудомийкою у Рогатинському об`єднанні громадського харчування, з 01.10.1989 переведена на посаду повара четвертого розряду, а з 26.01.1997 звільнена з роботи за власним бажанням (запис №2-4).

Згідно записів №5 і №6 трудової книжки в період з 01.05.1997 по 01.07.1997 ОСОБА_1 працювала у Спілці власників селянського господарства "Колоколин" членом ланки по договору (а.с.91).

В період з 10.08.1998 по 05.02.1999 і з 07.06.1999 по 04.02.1999 позивач отримувала допомогу по безробіттю, про що підтверджується записами №№7-10 трудової книжки (а.с.91, зворотній бік а.с.91).

02.12.1999 ОСОБА_1 прийнята в Обласну психіатричну лікарню №2 на посаду палатної молодшої медсестри другого психіатричного відділення, а з 20.09.2013 позивач переведена на посаду молодшої медичної сестри (санітарки палатної) саматопсихіатричного відділення №7 (запис №№11, 12 трудової книжки).

У зв`язку із реорганізацією та перейменуванням відділення у трудовій книжці позивача вчинено 01.07.2018 запис №13, за змістом якого місцем роботи слід вважати молодшою медичною сестрою (санітаркою палатною) психосоматичного відділення №1 (зворотній бік а.с.92).

Як свідчать записи №№14-19 трудової книжки "Психосоматичне відділення №1" з 01.12.2018 перейменовано в "Психіатричне відділення ПЗМХ №1", з 01.11.2019 - у "Психіатричне відділення ПЗМХ №1" з фтизіатричними ліжками", з 01.04.2020 - у "Психіатричне відділення ПЗМХ №1" та з 01.12.2020 перейменоване у "Психіатричне відділення ПЗМХ із звичайним наглядом №1" (а.с.93).

З 01.10.2021 позивач переведена молодшою медичною сестрою (санітаркою палатною) психіатричного відділення ПЗМХ із суворим наглядом №7, де працює по даний час, що засвідчується записом №20 у трудовій книжці (а.с.93).

Згідно пояснень відповідачів, до страхового стажу ОСОБА_1 враховано всі періоди роботи згідно записів трудової книжки включно по 30.09.2021 та з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с.81-84, 89).

Вищезазначені періоди роботи ОСОБА_1 за даними професіями на вказаних підприємствах і установах, підтверджуються також довідками, виданими Комунальним некомерційним підприємством "Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради" від 11.11.2021 за №05-08/29 і №10; витягами із наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, виданими Івано-Франківською обласною психіатричною лікарнею №2 від 15.03.1999 за №47, від 30.12.2002 за №60-о, від 20.11.2007 за №55-о; витягами із наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, виданими Обласною психіатричною лікарнею №2 від 19.11.2012 за №91-о, від 16.11.2017 за №92-о; висновками експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці №1286/2 від 17.12.2012, №1688 і №1689 від 03.01.2005, №3398 від 17.12.2007; витягом із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.75, 81-84, 105-109, 118-122, 123-138, 139).

За доводами позивача, право на призначення пенсії вона набула з 23 січня 2020 року, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року за №1-р/2020 (справа №1-5/2018 (746/15), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.

Зокрема, з 23.01.2020 відновлено редакцію Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.

Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції Закону від 05.11.1991 за №1788-ХІІ) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають (незалежно від місця останньої роботи): жінки, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам...".

В зв`язку із вказаними обставинами, вважаючи відновленим право на призначення пенсії після досягнення 50-річного віку, позивач 01.12.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (сервісний центр №3) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.142-143, 146).

Із змісту розписки-повідомлення від 01.12.2021 слідує, що ОСОБА_1 на підтвердження наявності загального та пільгового стажу подавала відповідні документи для призначення пенсії, зокрема, диплом про навчання НОМЕР_2 від 20.09.1988; довідку про пільговий стаж роботи №10 від 11.11.2021; довідки, видані Комунальним некомерційним підприємством "Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради" від 11.11.2021 за №05-08/29 і №10; витяги із наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, видані Івано-Франківською обласною психіатричною лікарнею №2 від 15.03.1999 за №47, від 30.12.2002 за №60-о, від 20.11.2007 за №55-о; витяги із наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, видані Обласною психіатричною лікарнею №2 від 19.11.2012 за №91-о, від 16.11.2017 за №92-о; висновки експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці №1286/2 від 17.12.2012, №1688 і №1689 від 03.01.2005, №3398 від 17.12.2007; свідоцтво про народження; свідоцтво про шлюб (а.с.79-80, 146).

Вказані документи наявні у відповідачів, оскільки подані останніми суду як докази на підтвердження обставин справи (а.с.61-75, 88, 97-139).

Періоди роботи позивача з 02.12.1999 по 07.09.2002, з 01.01.2004 по 01.09.2005, з 16.09.2005 по 30.09.2021 зараховані відповідачем 2 до стажу роботи по списку №2, що становить 23 роки 2 місяці 28 днів, а загальний страховий стаж склав 36 років 10 місяців 4 дні.

Вказана обставина підтверджується випискою про стаж позивача, рішенням відповідача 2 від 02.12.2021 за №67 про відмову у призначенні пенсії та поясненнями відповідачів, наведеними у відзиві на позов (а.с.33, 89).

Втім відповідачем 2, за результатом розгляду поданих позивачем документів, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за списком №2 з підстав не досягнення позивачем віку, встановленого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 02.12.2021 за №67 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 02.12.2021 за №67, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах по списку №2, суд зважає на наступні мотиви.

Оскаржуване рішення вказує на єдину підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, зокрема, не досягнення позивачем віку (54-ох років) встановленого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.33).

У відзиві на позов відповідачі також вказують на необхідність застосування у спірних правовідносинах статтю 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", частина 2 якої передбачає право на пенсію за віком на пільгових умовах у жінок, після досягнення 55-ти років (а у зв`язку із народженням позивача 29.03.1969 - 54-ох років) і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2.

Разом з тим, виходячи із змісту оскаржуваного рішення та пояснень, наведених у відзиві на позов, орган пенсійного забезпечення підтвердив наявність у ОСОБА_1 страхового стажу 36 років 10 місяців 4 дні, в тому числі стажу роботи за списком №2 - 23 роки 2 місяці 28 днів (а.с.33).

Вказане свідчить про відсутність спору між позивачем та відповідачами щодо достатності у позивача загального і пільгового стажу для призначення пенсії по списку №2.

Станом на 14.10.2022 Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області так і не призначило позивачу пенсію.

Надаючи правову оцінку таким (останнім) доводам відповідачів, насамперед суд звертається до положень статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, якими визначено підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

В той же час, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Таким чином, в силу приписів пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років для жінок і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Однак, рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в коментованій вище редакції) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.

У спірних правовідносинах слід враховувати, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (стаття 152 Конституції України).

Зокрема, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам...".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Відтак, статтею 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

За висновками пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. При цьому, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

З урахуванням вказаного, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що:

- по перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника;

- по друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування;

- по третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаного правового регулювання, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Вирішуючи даний спір, суд враховує правові висновки, сформовані у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 (зразкова справа), з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Дійсне правове регулювання спірних правовідносин свідчить, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, серед іншого, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Повертаючись до фактичних обставин у справі суд зазначає, що відповідач 2 в оскаржуваному рішенні від 02.12.2021 за №67 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком №2, проаналізувавши подані нею необхідні документи, фактично погодився з наявністю в позивача:

- 36 років 10 місяців 4 дні страхового стажу (який є більше обов`язкових 20 років);

- 23 роки 2 місяці 28 днів стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (що є більше половини необхідних 10 років), з чим погоджується також і суд.

Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого 17.10.1997, остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 01.12.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 досягла 52 років і 8 місяців (а.с.6, 33).

Оскільки позивач досягла 52 років, має загальний страховий стажу 36 років 10 місяців 4 дні, в тому числі стаж роботи за списком №2, який становить 23 роки 2 місяці 28 днів, відтак остання має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

З огляду на встановлені судом обставини щодо подання позивачем відповідачу разом із заявою від 01.12.2021 необхідних документів, при наявності всіх встановлених пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умов для призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавленою гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення.

На переконання суду, за наявності формально сформульованої підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії, відповідач не довів існування законної мети такої відмови, яка б обґрунтовувала неможливість призначення пенсії ОСОБА_1 як особі, що не має на це законного права.

В той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадку, визначеного в пункті 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує із матеріалів справи з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 01.12.2021.

Таким чином, у даному випадку позивач звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії поза межами встановленого трьох місячного терміну з дня досягнення пенсійного віку 50-ти років (більш як на 2 роки), що виключає можливість для призначення пенсії за віком саме з дня, який настає за днем досягнення пенсійного віку. Вказане свідчить про можливість призначення пенсії за віком з дня звернення за пенсією.

В адміністративному позові ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити її право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити пенсію, як суб`єкта владних повноважень (а.с.29), до якого 01.12.2021 подано заяву про призначення пенсії.

Суд вважає, що позивач не вірно ідентифікувала територіальний орган Пенсійного фонду України, який повинен вирішити питання про призначення пенсії. У зв`язку із цим, слід виходити із наступного.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 01.12.2021 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядок №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Суд, керуючись вказаним вище, вважає за необхідне зобов`язати саме відповідача 2 вирішити питання про призначення пенсії, враховуючи те, що заява від 01.12.2021 хоч і подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Отож, надаючи об`єктивну оцінку факту порушеного права ОСОБА_1 , враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту у цій справі слід:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 02.12.2021 за №67 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 01.12.2021.

В Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 992,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи виписка із карткового рахунку від 23.06.2022(а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Так як заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, то на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення 793,92 гривень судових витрат, що пропорційно становить 80% від задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача 2, відтак, підлягають стягненню саме за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в коментованому розмірі 793,92 гривень.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 02.12.2021 за №67 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 01.12.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 793 (сімсот дев`яносто три) гривні 92 (дев`яносто дві) копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача - адвокат Окуневич Михайло Валентинович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР №000260 від 02.02.2018; ордер на надання правової допомоги серії АТ №1025128 від 20.06.2022), АДРЕСА_2 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094.

Суддя Чуприна О.В.