Справа № 380/13100/22
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Наум`як Х.О.,

представник позивача Пащука А.І.,

представник відповідача Стельмаха А.П.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними дій і рішень,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця та рішення державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №65058789, пов`язані з примусовою реалізацією квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути із відповідача судові витрати у виді судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані незгодою позивача із рішенням державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №65058789, пов`язані з примусовою реалізацією квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 06.10.2022 задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, судове засідання призначено на 18.10.2022 року.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позов в повному обсязі. Зазначає, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив позов задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, подані письмові докази, суд встановив наступне.

07.04.2021 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка направлена за неналежною адресою, тобто за адресою, де позивач не проживає.

20.09.2021 року державний виконавець отримав довідку про місце проживання позивача та прописки, а саме за адерсою: АДРЕСА_1 . Тобто, державний виконавець знав адресу проживання позивача.

24.11.2021 року державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Даною постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Підприємство громадської організації інвалідів "Центр економіко-правового забезпечення", який має сертифікат, видану (видане) 26.02.2019 за № 162/19, виданий Фонд державного майна України (строк дії: 26.02.2022) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 380/9152/20 виданий 17.03.2021.

Суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання Підприємство громадської організації інвалідів "Центр економіко-правового забезпечення", надати надати письмовий висновок щодо ринкової вартості та визначити вартість майна, а саме: 3-ох кімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, направлена боржнику за адресою: м.Червоноград, вул.Шептицького, 20/5 проте державний виконавець знав про те, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Торги проведені на підставі оцінки квартири від 30.12.2021 року, яка проведена по курсу долара 27,2027 грн. за дол.США., при цьому торги проведені 01.08.2022 року, тобто торги проведені на підставі оцінки, яка вже була нечинною, оскільки строк дії оцінки 6 місяців.

Позивач ознайомився вперше із матеріалами виконавчого провадження лише 09.09.2022 року, на підставі поданої заяви від 06.09.2022року.

Позивач вважає дії державного виконавця та рішення державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №65058789, пов`язані з примусовою реалізацією квартири за адресою: АДРЕСА_1 протиправними, а тому звернувся до суду із означеним позовом.

Статтею 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюється іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Черговість, що визначена Законом України «Про виконавче провадження», є орієнтовно такою:

першу чергу становлять кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»);

другу чергу становить рухоме майно боржника. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч. 5 ст. 48 Закону);

третю чергу становить нерухоме майно боржника. Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (ч. 5 ст. 48, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»);

четверту чергу становлять заробітна плата, пенсія, стипендія та інші доходи боржника як його майнові активи. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів (ч. 1 ст. 68 Закону «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом із наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження, а саме інформаційної довідки у позивача у власності є гараж за адресою: АДРЕСА_3 , гараж, проте, державний виконавець замість первинного продажу гаражу передав на реалізацію квартиру, яка є єдиним житлом позивача, чим порушив ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

В матеріалах виконавчого справи не має доказів направлення та отримання поштової кореспонденції боржником.

26.10.2021 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 755/12052/19. Справа стосувалася оскарження дій виконавця боржником у питанні оцінки та виставлення майна на торги без дозволу органу опіки та піклування. Висновок, який був зроблений судом стосувався питання ознайомлення боржника з оцінкою майна. Він полягає у тому, що виконавці повинні довести до відома сторін оцінку майна і лише потім направляти заявку на електронні торги, але направляти повідомлення про оцінку у день направлення заявки, що суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження» та відповідному порядку реалізації арештованого майна. З цих підстав, так як виконавець допустив порушення закону щодо доведення до боржника результатів оцінки, то Велика Палата скасувала постанову суду апеляційної інстанції та змінила мотивувальну частину рішення суду першої інстанції яким було визнано неправомірними дії виконавця щодо передання майна на торги.

Отже, позивач не був повідомлений належним чином про результати визначення вартості чи оцінки майна відповідно до ст. 57 Закону України Про виконавче провадження.

Зі змісту Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16, від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц.

Згідно пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обгрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Судом встановлено, що в звіті про вартість квартири оцінщиком не проведено огляду квартири, про це зазначається в звіті, оскільки оцінка проведена порівняльним методом, на підставі технічного паспорта, без фотографування об`єкта оцінки.

У відповідності до частини 3 статті 20 Закону України від 02 червня 2016 року №14O4-VI1I експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності.

Наведене свідчить про те, що письмовий звіт надається суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання в межах обсягу питань, що містяться в постанові.

Згідно приписів частини 5 статті 57 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII, у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Тобто, законодавець надав можливість оскарження до суду кожною із сторін результатів визначення вартості чи оцінки майна, але з норми Закону України «Про виконавче провадження» прямо не випливає порядку визначення як суб`єктного складу сторін у спорі про оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, так і способу захисту цивільних прав та інтересів, що, в обох випадках, визначається самостійно суб`єктом оскарження.

За таких обставин, позивач не обмежений в наданих йому чинним законодавством процесуальних правах звернення до суду як за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у інший спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, а також за інших, визначених, на його думку, підстав позову, мотивованих питаннями, пов`язаними з результатами визначення вартості чи оцінки майна.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Наведене в сукупності свідчить про те, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 березня 2018 року у справа № 914/881/17, постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 826/12872/18.

В подальшому, правові позиції щодо питань застосування норм права стосовно звітів про оцінку майна, викладено в Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 липня 2018 року, справа № 711/650/13-ц, згідно якої: «Верховний Суд звертає увагу, що 13 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою у справі № 914/881/17 зробила наступний висновок про застосування норм права стосовно звітів про оцінку майна - за змістом статей 12, 33 Закону про оцінку майна звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним».

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування, відповідач не довів правомірності свої дій в контексті спірних правовідносин. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, за відсутності будь-якої позиції зі сторони відповідача, суд дійшов висновку про під ставність цього позову, а тому такий слід задовольнити.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246,Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця та рішення державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №65058789, пов`язані з примусовою реалізацією квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів ) (80100, м.Червоноград, вул. Мазепи 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн.

40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сакалош В.М.