Справа № 460/14625/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2022 року м. Рівне №460/14625/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування до стажу роботи періодів його підприємницької діяльності з 21.04.1994 по 21.06.2017 та призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24.01.2022;

зобов`язати зарахувати до стажу роботи підприємницьку діяльність з 21.04.1994 по 21.06.2017 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24.01.2022.

Стислий виклад позицій сторін.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача у призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності з 21.04.1994 по 21.06.2017 є протиправною, оскільки відповідачу надано всі потрібні документи для зарахування вказаного періоду до страхового стажу. Також стверджує, що у зв`язку зі знищенням податковим органом документів, як підтверджують сплату ним страхових внесків за минулі періоди він не може надати їх відповідачу. Однак вважає, що сплата внесків у пенсійний фонд у складі єдиного податку підтверджується відсутністю у нього заборгованості, як перед податковим органом, так і перед пенсійним фондом. Позивач зауважує, що набув право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, однак у зв`язку з безпідставним не зарахуванням відповідачем періодів здійснення ним підприємницької діяльності він не отримує належну йому пенсію. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

03.06.2022 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позивачем не надано визначеного законодавством переліку документів для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу. Зауважує, що листи надіслані Головним управлінням ДПС у Рівненській області лише підтверджують перебування позивача на податковому обліку як платника податків в період з 21.04.1994 по 21.06.2017. Наголошує, що інформацію про систему оподаткування на якій перебував позивач у вказаний період, а також про сплату ним страхових внесків у належному розмірі за цей період вказані листи не містять. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заяви, клопотання учасників справи.

Заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 07.09.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області докази несплати ОСОБА_1 страхових внесків за періоди його підприємницької діяльності: з 21.04.1994 по 31.12.1998, з 01.12.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2004 по 31.12.2008, а також відомості щодо системи оподаткування на якій перебував позивач у вказані вище періоди з інформаційних баз Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 21.04.1994 зареєстрований фізичною особою-підприємцем і взятий на облік, як платник податків, у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 21.04.1994 за № 0000198. Види діяльності: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. Свою підприємницьку діяльність позивач припинив 21.06.2017, про що свідчить лист ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06.12.2021.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 записи щодо його роботи за період з 21.04.1994 по 21.06.2017 відсутні.

17.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою встановленого зразка за призначенням йому пенсії за віком.

Рішенням відповідача № 44 від 17.03.2022 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком внаслідок недостатності у нього страхового стажу. Так, у цьому рішенні зазначено, що позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 8 років 10 місяців, зокрема, станом на 01.01.1993 3 роки 6 місяців, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років. Необхідний страховий стаж визначений з урахуванням статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 23 роки.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховані періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності: з 21.04.1994 по 31.12.1998 та з 01.12.1999 по 31.12.2003, оскільки відсутні документи про сплату страхових внесків, а також з 01.01.2004 по 31.12.2008, оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Зазначено, що страховий стаж особи становить 13 років 4 місяці 26 днів.

Згідно з листами ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06.12.2021 та № 2790/6/17-00-24-01-06 від 20.04.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності з 21.04.1994 по 21.06.2017 та перебував на податковому обліку у Вараській ДПІ. Також повідомлено, що надати інформацію про систему оподаткування з 21.04.1994 по 31.12.2011 та про сплату податків з отриманих доходів неможливо, оскільки строк зберігання документів, в яких відображені ці відомості становить 5 (п`ять) років і такі документи наразі знищені. Зазначено, що у період з 01.01.2012 по 21.06.2017 ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування. За даними інтегрованих карток платника заборгованість зі сплати податків і зборів відсутня.

Відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 страхові внески ним сплачувались за періоди здійснення підприємницької діяльності: з 01.01.1999 по 30.11.1999, а також з 01.01.2009 по 21.06.2017. Разом з тим інформація щодо сплати позивачем страхових внесків з 21.04.1998 по 31.12.1998, з 01.12.1999 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 31.12.2008 у цій довідці відсутня.

Однак, згідно з відомостями поданими відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів з сум єдиного податку сплаченого позивачем до пенсійного органу перераховувались внески у періоді з 2004 по 2008 рік.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не зарахування періоду його підприємницької діяльності з 21.04.1994 по 21.06.2017 до страхового стажу і відмови призначити з 24.01.2022 пенсію на пільгових умовах позивач звернувся з адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що складовою конституційного права на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

За змістом заяв по суті справи, відповідачем не заперечується право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, про що зазначено у спірному рішенні № 44 від 17.03.2022.

Натомість спірним питання у контексті цих правовідносин є наявність у позивача страхового стажу, достатнього для призначення пенсії на умовах статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(далі Закон № 1058-IV).

Згідно статті 8 Закону № 1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Частиною 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить, що зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців підлягають періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону № 1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: - з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; - з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, з аналізу наведених положень можна дійти висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків,

з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,

з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оформлення такої довідки за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) є обов`язковим відповідно до пункту 2.1. розділу ІІ Порядку № 22-1.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Так, відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV передбачено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 було затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі уповноважений орган).

Пунктами 6-7 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Мотивована оцінка аргументів сторін і висновки суду.

Щодо позовної вимоги про зарахування стажу підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року включно суд зазначає наступне.

З системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що в період з 01.01.1998 по 31.12.2003 єдиною умовою для зарахування страхового стажу була реєстрація позивача, як підприємця, що перебуває на спрощеній системі оподаткування із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Так, відповідач не довів, що з 01.01.1998 по 31.12.2003 позивач не був зареєстрований підприємцем або припиняв підприємницьку діяльність на зазначений період.

Цей факт також підтверджується листами ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06.12.2021 та № 2790/6/17-00-24-01-06 від 20.04.2022 згідно з якими ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності з 21.04.1994 по 21.06.2017, а відомості з картки особового рахунку і інформація щодо сплати позивачем єдиного внеску свідчать про те, що він перебував на спрощеній системі оподаткування. Протилежного відповідачем не доведено.

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Водночас відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страхові внески сплачувались позивачем за період здійснення підприємницької діяльності: з 01.01.1999 по 30.11.1999, а тому вказаний період самостійно зарахований відповідачем у страховий стаж ОСОБА_1 . Отже, підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо його не зарахування у суду немає. З наведеного, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Натомість, як вбачається зі спірного рішення періоди з 01.01.1998 по 31.12.1998 та з 01.12.1999 по 31.12.2003 безпідставно не зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача на підставі його реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на такі обставини суд дійшов висновку про необхідність зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.1998 та з 01.12.1999 по 31.12.2003 до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог про зарахування стажу періодів підприємницької діяльності: з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 1 січня 2004 року по 21 червня 2017 року суд зауважує наступне.

У період з 1993 року по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Такі висновки в цілому відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 року в справі № 643/20104/15-а, відповідно до якої, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Зазначена правова позиція в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом під час вирішення даного спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.04.1994 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем і взятий на облік, як платник податків, у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 21.04.1994 за № 0000198. Свою підприємницьку діяльність позивач припинив 21.06.2017 про що свідчить лист ГУ ДПС в Рівненській області № 15219/6/17-00-24-06-11 від 06.12.2021.

Так, довідка за формою ОК 5 не містить інформації щодо сплати позивачем страхових внесків за періоди його підприємницької діяльності: з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року, а довідка Пенсійного фонду України про сплату/несплату ним страхових внесків відповідачем не долучена.

Однак, з наявних в матеріалах справи документах, поданих відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів, зокрема, інформації щодо платіжних доручень вбачається, що позивач у періодах з 01.01.2004 по 31.12.2008 сплачував єдиний податок, частина якого перераховувалась в пенсійний фонд. Разом з тим, заборгованість щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів відсутня за весь період здійснення підприємницької діяльності, у тому числі: з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року, що підтверджується відомостями, поданими на виконання ухвали суду, а також листами податкового органу на які покликається позивач. У свою чергу, відповідач не надав суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України.

На переконання суду, відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності.

Вказане в сукупності свідчить про наявність підстав для зарахування періодів провадження підприємницької діяльності, до страхового стажу позивача.

З наведеного суд дійшов висновку, що періоди провадження позивачем підприємницької діяльності у періоди: з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1997 року та з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2008 року підлягають зарахуванню до його страхового стажу, у зв`язку із чим суд вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не зарахуванні таких періодів і необхідним зобов`язати відповідача їх зарахувати у судовому порядку.

Щодо позовної вимоги про зарахування у страховий стаж позивача періоду підприємницької діяльності з 01.01.2009 по 21.06.2017, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки цей період самостійно був зарахований позивачу пенсійним органом.

Зі змісту оскаржуваного рішення пенсійного органу слідує, що за виключенням періодів з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року страховий стаж позивача становить 13 років 4 місяці 26 днів.

При цьому, в ході судового розгляду судом встановлено, що періоди з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року (04 роки 08 місяців 10 днів) та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року (09 років 00 місяців 30 днів) мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Таким чином, матеріалами адміністративної справи підтверджується наявність у ОСОБА_1 страхового стажу обсягом 27 років 02 місяці 06 днів, чого в силу вимог статті 55 Закону № 796-ХІІ було достатньо для прийняття відповідачем позитивного рішення щодо призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що рішення відповідача № 44 від 17.03.2022 прийнято безпідставно та необґрунтовано, у зв`язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, для повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, а саме: визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 44 від 17.03.2022, як таке, що не відповідає критеріям встановленим у частині 2 статті 2 КАС України.

Порушені права та інтереси позивача.

Протиправні бездіяльність і рішення відповідача щодо не зарахування позивачу періодів його підприємницької діяльності до страхового стажу і не призначення пенсії з цих підстав призвели до не отримання позивачем пенсійних виплат, що порушує його права та інтереси.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В ході судового розгляду адміністративної справи, з огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем частково доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, тому позов належить задовольнити частково.

Судові витрати.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Відтак, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 496,2 гривень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, яка полягає у не зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року, а також не призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24 січня 2022 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області № 44 від 17 березня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 21 квітня 1994 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2008 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 24 січня 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496,2 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 жовтня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя О.В. Поліщук