Справа № 320/4788/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4788/20 Головуючий у І інстанції - Головенко О.Д.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Київській області, в якій просив:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо внесення 12.05.2020 відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна під № 27756364;

- зобов`язати Відповідача виключити ці відомості із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Відповідачем на підставі акта опису майна було зареєстровано публічне обтяження на рухоме майно, однак вважає, що їх внесено протиправно, оскільки податкові зобов`язання, які були підставою для опису майна скасовано в судовому порядку, тому на думку Позивача вони мають бути виключенні із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо внесення 12.05.2020 відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна під № 27756364.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Київській області () виключити відомості із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що внесенні 12.05.2020 під № 27756364.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань за Позивачем виник податковий борг у розмірі 41 025,29 грн та як наслідок було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, що понесло за собою внесення 12.05.2020 відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна під № 27756364. Вважає, що дії контролюючого органу були правомірними.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 квітня 2018 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 2-1008, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 22192,27 грн.

Також, 26 квітня 2019 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 90407-5606-1031, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 18416,63 грн.

Крім того, 17 травня 2019 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 98211-5606-1031, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 443,84 грн.

У зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань за Позивачем виник податковий борг та як наслідок було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, що понесло за собою внесення 12.05.2020 відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомою майна під № 27756364.

На підставі вказаного рішення про опис майна у податкову заставу Відповідачем оформлено акт опису майна від 08.05.2020 № 559, що призвело до реєстрації податковим органом 12.05.2020 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна публічного обтяження на рухоме майно за номером 27756364, тип обтяження податкова застава, розмір основного зобов`язання 41 052,29 грн.

Не погоджуючись із вказаними діями Відповідача щодо внесення 12.05.2020 відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна під № 27756364, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податкові повідомлення-рішення на основну суму боргу (22 192,27 + 18 416,63) скасовано у адміністративному, судовому порядку та враховуючи, що частину суми сплачено Позивачем самостійно, таке майно вважається таким, що звільнено з податкової застави.

Таким чином, у разі звільнення майна платника податків з-під податкової застави податковий орган має виключити запис щодо обтяження рухомого майна Позивача з відповідних реєстрів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1. статті 270 ПК України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 285.1. ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1. ст. 286 ПК України).

Пунктом 286.5. ст. 286 ПК України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 287.5. ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Статтею 58 ПК України передбачено, що контролюючий орган (за місцем знаходження земельної ділянки) повідомляє платника податків про сплату земельного податку та виникнення податкового зобов`язання за місцем реєстрації до 01 липня поточного року шляхом направлення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п. 14.1.157 п. 14.1. ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що факт отримання податкового повідомлення-рішення платником податків має важливе значення, оскільки з цим моментом законодавство пов`язує відлік певних строків. Вважається, що податкове повідомлення-рішення належним чином вручене, якщо воно надіслане за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У свою чергу, у випадку неможливості вручення поштовою службою податкового повідомлення-рішення для визнання податкового повідомлення-рішення врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, обов`язковому встановленню підлягають причини невручення, зазначені поштовою службою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 640/23566/19.

Позивачу податкові повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року № 2-1008 та від 26 квітня 2019 року № 90407-5606-1031 було надіслано за адресою: Київська область, село Погреби, вулиця Теплична, 22А та отримані останнім, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Проте, ані самого податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 443,84 грн, ані доказів направлення його Позивачу, Відповідачем надано не було, та в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031 Позивачу не надсилалося, грошове зобов`язання зі сплати земельного податку у розмірі 443,84 грн є неузгодженим.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно п.п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.

Відповідно до пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

Пунктом 89.3 ст. 89 ПК України визначено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно з п. 93.3 ст. 93 ПК України порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Механізм застосування податкової застави контролюючими органами визначено Порядком застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року № 586, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2017 року за № 859/30727 (далі - Порядок № 586).

Відповідно до п.п. 1-3 розділу ІІ Порядку № 586 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).

Повноваження щодо опису майна платника податків, що має податковий борг, покладаються на податкового керуючого.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому разі опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Понятими не можуть бути працівники контролюючих органів або правоохоронних органів, а також інші особи, участь яких як понятих обмежується Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1 розділу ІV Порядку № 586 податковий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна.

Така реєстрація здійснюється щодо рухомого майна - відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2006 № 57/5 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 за № 802/12676 (зі змінами), та Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.07.2004 за № 942/9541 (із змінами).

Пунктами 1, 2 розділу VІ Порядку № 586 визначено, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II ПК України, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7).

Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II ПК України.

Відповідно до п. 93.1 ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

- отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку;

- визнання податкового боргу безнадійним;

- набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання.

- отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.

Згідно з п. 93.2 ст. 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, підставою для внесення 12.05.2020 відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна під № 27756364 став акт опису майна № 559 від 08.05.2020, розмір основного зобов`язання: 41 052,29 грн, об`єкт обтяження: автомобіль легковий, марка RAVON модель R2 хетчбек.

Як зазначено Відповідачем у відзиві на адміністративний позов вказаний акт опису майна було складено на підставі рішення керівника контролюючого органу від 08.05.2020 № 559.

В апеляційній скарзі Відповідачем зазначено, що вказаний акт опису майна складено на підставі рішення керівника контролюючого органу від 25.03.2020 № 74.

Проте, як вбачається з самого акта опису майна від 08 травня 2020 року № 559, його складено податковим керуючим ОСОБА_2 , призначеною наказом ГУ ДПС у Київській області від 25 березня 2020 № 714, на підставі рішення керівника ГУ ДПС у Київській області від 31 січня 2019 № 1605 про опис майна у податкову заставу.

Колегія суддів звертає увагу, що ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, будь якого рішення керівника контролюючого органу про опис майна у податкову заставу, Відповідачем надано не було, та останнє відсутнє в матеріалах справи.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що підставою для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу став податковий борг по земельному податку, який виник в результаті несплати в повному обсязі зобов`язань, а саме по податковим повідомленням-рішенням:

- від 18 квітня 2018 року № 2-1008;

- від 26 квітня 2019 року № 90407-5606-1031;

- від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що за результатами оскарження в адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року № 2-1008, Рішенням Державної фіскальної служби України «Про результати розгляду скарги» від 30.07.2018 № 11036/К/99-99-11-02-01-14 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 18 квітня 2018 року № 2-1008 скасовано.

Також, податкове повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року № -1008 Позивачем було оскаржено в судовому порядку.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 810/3180/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року скасовано.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення закрито.

Скасовуючи Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року та закриваючи провадження у справі № 810/3180/18 колегія суддів у постанові 21 листопада 2019 року дійшла висновку, що встановити протиправність/правомірність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень суд може лише при розгляді справи по суті при з`ясування всіх обставин справи, а в даному випадку, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки фактично, відсутній предмет спору, оскільки податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 № 2-1008 було скасовано суб`єктом владних повноважень в порядку адміністративного оскарження.

Таким чином, факт скасування податкового повідомлення-рішення від 18.04.2018 № 2-1008 в адміністративному порядку встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2019 року № 90407-5606-1031, колегією суддів встановлено, що воно було оскаржено в судовому порядку.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивачем 08 травня 2020 року було сплачено податкове зобов`язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням, що підтверджується меморіальним ордером від 08 травня 2020 року № МВ55017108.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031, колегією суддів встановлено наступне.

Як вже було зазначено, ані самого податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 443,84 грн, ані доказів направлення його Позивачу, Відповідачем надано не було, та в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031 Позивачу не надсилалося, грошове зобов`язання зі сплати земельного податку у розмірі 443,84 грн є неузгодженим.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки податкові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 18 квітня 2018 року № 2-1008, від 26 квітня 2019 року № 90407-5606-1031, від 17 травня 2019 року № 98211-5606-1031 є неузгодженими та такими, що не набули статусу податкового боргу, майно Позивача вважається таким, що звільнено з податкової застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, у разі звільнення майна платника податків з-під податкової застави податковий орган має виключити запис щодо обтяження рухомого майна Позивача з відповідних реєстрів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 160/11297/20.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності своїх доводів.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко