Справа № 520/5391/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

17.10.2022 р. справа №520/5391/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправним та скасування правового акту індивідуальної дії суб"єкта владних повноважень, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, платник) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.11.2021р. №00/25337/2410 про сплату 11.007,50грн. штрафу та пені з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом ЄСВ).

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що оскаржений правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень ґрунтується на помилкових судженнях про невчасну сплату ЄСВ.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - владний суб`єкт, контролюючий орган, ГУ, адміністративний орган, Управління, орган публічної адміністрації) із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що заявник як платник ЄСВ допускав невчасну оплату ЄСВ за період 01.01.2017р.-19.01.2021р. Наголошував, що міра юридичної відповідальності обрана Управлінням правильно, усі обчислення проведені за відомостями інтегрованої картки заявника як платника ЄСВ.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

13.08.2019р. Головним управлінням ДФС у Харківській області відносно заявника було винесено вимогу № Ф-126587-17 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску станом на 31.07.2019 у загальній сумі 18.115,56 грн.

Дана вимога була оскаржена заявником у межах справи №520/13830/19.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020р. у справі №520/13830/19 було скасовано вимогу ГУ ДПС у Харківській області від 13.08.2019р. № Ф-126587-17 і при цьому були установлені ті обставини, що: 1) заявник проходив передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, з 28.04.2004р. набував правового статусу фізичної особи підприємця; 2) згідно свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санкцією, ліквідатора) від 22.03.2013р. № 656 та згідно наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013 № 457/5 заявник набув правового статусу самозайнятої особи - арбітражного керуючого (розпорядником майна, керуючим санкцією, ліквідатором); 3) ЄСВ за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та за 1-3 квартали 2019 року було сплачено заявником у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України ці обставини не підлягають повторному доказуванню у межах даного спору.

15.11.2020р. органом публічної адміністрації без попереднього проведення заходу контролю та без попереднього складання акту перевірки, а виключно на підставі відомостей Інформаційної картки платника з Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно заявника було видано правовий акт індивідуальної дії у формі рішення №00/25337/2410, яким за невчасну сплату ЄСВ у період 20.04.2018р.-21.04.2020р. нараховано 4.093,01грн. штрафу та 6.914,49грн. пені.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу застосування міри юридичної відповідальності у сфері справляння ЄСВ за неіснуюче у дійсності порушення дисципліни з оплати ЄСВ, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Розглядаючи справу, суд зважає, що відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд відмічає, що процедури справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі підстави та момент виникнення публічного обов`язку з проведення грошових платежів на оплату ЄСВ, алгоритм обчислення розміру платежів, строк виконання публічного обов`ку тощо), заходи державного примусу (у тому числі склади правопорушень у сфері справляння ЄСВ та міри юридичної відповідальності тощо) та механізми реалізації заходів впливу і заходів стягнення визначені нормами Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі за текстом - Закон України №2464-VІ) і деталізовані приписами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за №508/26953; далі за текстом - Інструкція № 449).

При цьому, у силу ч.2 ст.2 Закону України №2464-VІ виключно нормами Закону України №2464-VІ визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За прямим застереженням ч.1 ст.2 Закону №2464-VI дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас із цим, згадані відносини також деталізовані як положеннями Податкового кодексу України (в частині процедури реалізації владної компетенції контролюючого органу, адміністрування ЄСВ, визначення податкової адреси боржника та порядку сповіщення платника про рішення контролюючого органу), так і положеннями Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (в частині набуття громадянином правового статусу фізичної особи підприємця, підтвердження такого статусу, припинення господарської діяльності).

За визначенням п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст.4 Закону №2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) до кола платників ЄСВ віднесені фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.5 ч. 1 ст.4 Закону №2464-VI до кола платників ЄСВ віднесені також: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За визначенням ст.1 Закону №2464-VI несплачені у визначений законом строк суми ЄСВ набувають правового статусу недоїмки з ЄСВ.

При цьому, за спеціальним застереженням ч.6 ст.25 Закону №2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Звідси слідує, що законом запроваджено імперативне веління, у силу якого поза волею платника ЄСВ - боржника та попри визначену ним юридичну долю власного майна у вигляді грошових коштів, сплачені суми ЄСВ підлягають першочерговому зарахуванню в погашення тієї частині недоїмки з ЄСВ, що виникла раніше у часі.

Як то указано у ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI податковий орган за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ застосовує до платника ЄСВ штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 14 ст.25 Закону №2464-VI прямо обумовлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Але згідно з ч.15 ст.25 Закону №2464-VI суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

За правилом ч.13 ст.25 Закону №2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що причиною виникнення цього спору є прийняття ГУ ДПС у Харківській області вимоги від 13.08.2019р. №Ф-126587-17 про сплату 18.115,56грн. боргу (недоїмки) з ЄСВ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020р. у справі №520/13830/19 було скасовано вимогу ГУ ДПС у Харківській області від 13.08.2019р. № Ф-126587-17 і зазначено про повну оплату заявником ЄСВ за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та за 1-3 квартали 2019 року.

Із тексту оскарженого правового акту індивідуальної дії чітко та однозначно слідує, що у спірних правовідносинах контролюючий орган почав обрахунок суми штрафу та обчислення суми пені з 20.04.2018р., тобто у межах періоду 01.01.2016р.- 30.09.2019р.

При цьому, доказів урахування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020р. у справі №520/13830/19 під час вчинення управлінських волевиявлень з приводу зміни призначення проведених заявником платежів, а також вжиття організаційно-правових заходів з приводу усунення в обліку заявника з ЄСВ юридичних наслідків винесення незаконної вимоги ГУ ДПС у Харківській області від 13.08.2019р. № Ф-126587-17 відповідач - суб`єкт владних повноважень до суду не подав.

За таких обставин, усі розрахунки контролюючого органу мають істотний і нездоланний дефект, котрий не може бути усунутий судом з огляду на імперативні приписи ст.ст.6, 8, 19, 124 Конституції України та з огляду на неприпустимість підміни суб`єкта владних повноважень у реалізації управлінської функції.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту даної норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем факту порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів та факту невідповідності закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував неповно, діяння особи кваліфікував неправильно, оцінки усім юридично значимим факторам не надав, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджуються ані з нормативним регламентуванням, ані із характером, змістом та наслідками вчинків приватної особи.

Указане призвело до погіршення правового становища приватної особи, спричинило настання події виникнення порушеного суб`єктивного публічного права і є підставою для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції (рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; поза розумним сумнівом із достатньою повнотою сформулював власні міркування з приводу тлумачення змісту належних норм права та оцінки обставин фактичної дійсності і правової позицій учасників спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 15.11.2021р. №00/25337/2410.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код - 43983495; місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Роз`яснити, що судове рішення підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду).

Суддя А.В. Сліденко