Справа № 480/1140/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2022 року Справа № 480/1140/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 4 (четвертого) Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвийчайних ситуацій у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 4-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області (далі - відповідач, 4-й Державного пожежно-рятувального загону ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області), в якій просив, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та розрахунку суми позову (а.с.103-104, 106):
1) визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення в частині індексації, надбавки як водію І класу, надбавки за роботу в нічний час і виплати за роботу в надурочний час;
Так, зокрема, щодо стягнення не нарахованого та не виплаченого грошового забезпечення в частині надбавки як водію І класу вказує, що пунктом 1.4.7 розділу І Загальні положення Наказу №431 визначено, що водіям автотранспортних засобів установлюється надбавка за класність: водіям І класу - 25 відсотків, II класу - 10 відсотків установленої тарифної ставки за відпрацьований час. Надбавка за класність водіям виплачується з дня затвердження класної кваліфікації наказом керівника установи, закладу, організації за результатами роботи кваліфікаційної комісії. Пунктом 7 розділу II Доплати, що установлюються для працівників Наказу №945 визначено, що водіям автотранспортних засобів установлюється надбавка за класність: водіям (старшим водіям) І класу - 25 відсотків, II класу - 10 відсотків установленої тарифної ставки за відпрацьований час. Надбавка за класність водіям (старшим водіям) виплачується з дня затвердження класної кваліфікації наказом керівника установи, закладу, організації за результатами роботи кваліфікаційної комісії. Відтак, вважає, що відповідач має сплатити йому грошове забезпечення в частині надбавки за класність (кваліфікацію) в розмірі 25% установленої тарифної ставки (посадового окладу) за відпрацьований час за 2010-2020 роки у розмірі 34 734, 41 грн. (а.с.106).
Щодо стягнення не нарахованого та не виплаченого грошового забезпечення в частині надбавки за роботу в нічний час зазначає, що статтею 108 КЗпП України встановлено, що робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
Пунктом 1.5.2 розділу І Загальні положення Наказу №431 визначено, що працівникам установлюються доплати у розмірі до 40 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в нічний час за кожну годину роботи з 10 години вечора до 6 години ранку. Пунктом 2 розділу III Доплати, що установлюються для працівників Наказу №945 визначено, що установлюється доплата у розмірі до 40 відсотків годинної тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в нічний час за кожну годину роботи з 10-ї години вечора до 6-ї години ранку.
Щодо стягнення не нарахованого та не виплаченого грошового забезпечення в частині індексації вказує, що відповідач всупереч вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, не нарахував та не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за 2017-2020 роки у розмірі 2350,98грн. (а.с.106).
Ухвалою суду від 31.01.2022 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні вимог з огляду на те, що 4-й Державний пожежно-рятувальний загін ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, щодо надбавки як водію І класу позивач посилається на норми, які або втратили свою чинність, або зовсім відсутні в природі. Тим більше, якщо і діяв би наказ МНС №431 від 10.07.2006, то він розповсюджується ВИКЛЮЧНО на працівників вільного найму, які працюють за трудовим договором, а не на осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу за контрактом.
Надбавку за кваліфікаційну категорію водій першого класу за період 2010, 2011, січень - вересень 2012 р. було виплачено ОСОБА_1 відповідно чинного законодавства (Наказу № 447), нараховані суми відображені у витягах з розрахункових відомостей у колонці Класність.
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого водія та підвищено посадовий оклад. Оскільки згідно п.п. 4.9.2 Наказу №447 вказано посади, яким здійснюється доплата, а саме тільки водіям, то виплату надбавки за кваліфікаційну категорію позивачу було припинено. З березня 2018 р. вступила в дію Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка не передбачає нарахування та виплату надбавок за кваліфікаційну категорію водіям.
Щодо надбавки за роботу в нічній час, у відзиві представник вказав, що знову позивач посилається на норми законодавства, які не можуть та не регулюють відносини, пов`язані з проходженням служби за контрактом.
Тим більше, позивач проходив службу в 22 державній пожежно-рятувальній частині УДСНС України у Сумській області за контрактом в посаді Старший водій за наступним графіком - доба несення караульної служби - три доби відпочинку. Тобто позивач проходив службу таким чином: о 08:00 ранку заступає на службу й до 08:00 ранку наступного дня (добове чергування), після чергування 3 доби вдома. При цьому, відмітив, що наказ МНС України від 10.06.2008 року № 447 (втратив чинність 16.06.2015р.), наказ МВС України від 23.04.2015 року № 475 (втратив чинність 01.03.2018р.) передбачали таку виплату, як службу в нічний час в розмірі 35% посадового окладу. І зазначена доплата виплачувалась позивачу до лютого 2018 року включно. Однак, з прийняттям Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 року, яка вступила в силу, на підставі п. 10, з 01.03.2018 року Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та Наказу МВС № 623 від 20.07.2018 року Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, було припинено виплату такої надбавки, а замість неї було підвищено оклад майже в 4 рази особам, які проходять службу. Отже, з 01.03.2018 для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту діюче законодавство не передбачає такої виплати.
Щодо надбавки за надурочно відпрацьовані години, вказав, що позивач займав посаду водія, старшого водія, виконував посадові обов`язки по принципу: доба несення караульної служби - три доби відпочинку. Ведення обліку робочого часу або понаднормової праці осіб, які проходять службу цивільного захисту, не передбачено жодним нормативним документом. Нарахування грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється по календарному принципу - без прив`язки до будь-яких норм робочого часу або тижня (пункт 6 розділу І Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС від 23 квітня 2015 року N 475).
Крім цього, у відповідності до вимог частини 2 статті 128 Кодексу цивільного захисту України, із встановленням режимів підвищеної готовності, надзвичайної ситуації, а також у разі загрози виникнення окремих надзвичайних ситуацій або під час ліквідації їх наслідків особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту і працівники органів та підрозділів цивільного захисту несуть службу та працюють понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.
Щодо виплати індексації, представник відповідача у відзиві вказує, що відповідно п.5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Отже, базовим періодом для обчислення індексації для ОСОБА_1 вважається жовтень 2012 року (місяць переведення з посади водія на посаду старшого водія, та відповідно збільшення грошового забезпечення).
Якщо вважати базовим жовтень 2012 року, то сума індексації за січень 2017 року складе: 96,7% (коефіцієнт індексації) х 1600,00 грн. (прожитковий мінімум для працездатної особи за січень 2017 р.) = 1547,20 грн.
Грошове забезпечення (постійні складові: посадовий оклад, оклад за спеціальне звання, надбавка за вислугу років, надбавка за ризик, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія) за грудень 2016 року складало 4317,50 грн., за січень 2017 року склало 6349,40 грн. (за рахунок збільшення відсотку премії на постійній основі), збільшення грошового забезпечення січня 2017 року до грудня 2016 року - 2031,90 грн.
З березня 2018 року згідно Постанови №704 підвищились посадові оклади осіб рядового і начальницького складу, у зв`язку з чим березень 2018 року буде вважатись базовим періодом.
Належна до нарахування та сплати індексація за період з грудня 2018 р. по травень 2019 року виплачена, відображена у вересні 2019 року (грудень 2018р.- 71,08 грн., січень 2019р.- 71,08 грн., лютий 2019р.- 71,08 грн., березень 2019р.- 134,47 грн., квітень 2019р.- 134,47 грн., травень 2019р.- 17,82 грн.); за період з травня 2019 р. по жовтень 2019 року відображена та виплачена у листопаді 2019 року (травень 2019р.- 116,65 грн., червень 2019р.- 134,47 грн., липень 2019р.- 206,72 грн., серпень 2019р.- 206,72 грн., вересень 2019р.- 206,72 грн., жовтень 2019р. - 206,72 грн.); за період з листопада 2019 р. по грудень 2019 року відображена та виплачена у грудні 2019 року (листопад 2019р.- 206,72 грн., грудень 2019р.- 216,51).
Ухвалами суду від 28.04.2022, від 16.05.2022, від 06.06.2022 у позивача витребовувалися додаткові докази у справі та позивачу було запропоновано надати суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.89, 93, 100). Крім того, ухвалою суду від 06.06.2022 додаткові докази також витребовувалися у відповідача.

Так, представник позивача надіслала до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.103-106), в якому просила зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення в частині індексації, надбавки як водію 1 класу, надбавки за роботу в нічний час і виплати за роботу в надурочний час в розмірі 70 685 грн. 89 коп.

При цьому, із заявою про зменшення позовних вимог подала помісячний розрахунок індексації та змінений розрахунок позову у зв`язку із проведенням перерахунку індексації помісячно, згідно якого сума позову складає 70685,89грн.

Ухвалою суду від 21.06.2022 було встановлено 4-му Державному пожежно-рятувальному загону ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області 10-денний строк з дня вручення/отримання копії цієї ухвали для висловлення своїх доводів, міркувань або заперечень щодо поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог.

Так, представник відповідача подав до суду міркування відносно заяви позивача про зменшення позовних вимог (а.с.123), в яких вказав, що позов ОСОБА_1 є безпідставним.

Крім того, представник відповідача надав суду витребувані ухвалою суду від 06.06.2022 додаткові докази у справі (а.с.113-115), а також подав роз`яснення стосовно порядку нарахування індексації ОСОБА_1 (а.с.116-119).

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач у період з 30.08.1999 по 27.04.2020 проходив службу в Управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області.

Наказом відділу пожежної безпеки МНС України в Сумській області (зі змінами згідно наказу №151 від 17 червня 2003 року Головного управління МНС України в Сумській області) ОСОБА_1 було присвоєно класифікацію (класність) водій 3 класу (а.с.42-53).

Наказом №83 від 10 квітня 2007 року Головного управління МНС України в Сумській області ОСОБА_1 присвоєно класифікацію водій 2 класу (а.с.54).

Наказом Головного управління МНС України в Сумській області №72 від 17 лютого 2010 року ОСОБА_1 присвоєно класифікацію водій 1 класу (а.с.55-56).

Наказом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області №115 від 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 , водія 22 державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСНС України у Сумській області звільнено зі служби у запас Збройних Сил за підпунктом " 1" пункту 176 (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключеного з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій, списків особового складу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області та знято з усіх видів забезпечення з 27 квітня 2020 року (а.с.57).

Позивач, вважаючи, що йому протиправно за час служби не було виплачено грошове забезпечення в частині індексації, надбавки як водію І класу, надбавки за роботу в нічний час і виплати за роботу в надурочний час, звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області із відповідною заявою від 21.09.2021 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням вказаних складових (а.с.58). Така заява позивача була перенаправлена Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області до 4-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області (а.с.59) та листом якого від 19.10.2021 за №114 4-й Державний пожежно-рятувальний загін ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області повідомив позивача про те, що підстави для виплати грошового забезпечення в частині індексації, надбавки як водію І класу, надбавки за роботу в нічний час і виплати за роботу в надурочний час відсутні (а.с.60-61).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, у тому числі, порядок проходження служби цивільного захисту, соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту, врегульовані нормами Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Тобто законодавець визначає такі категорії осіб служби цивільного захисту:

- особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту,

- працівників органів управління та сил цивільного захисту.

Матеріалами справи підтверджено (а.с.38-41, 57), що позивач проходив службу за контрактом на посаді водія 22 Державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСНС України у Сумській області, а тому на нього насамперед поширюються нормативні-правові акти, які визначають порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, серед яких Кодекс цивільного захисту України, Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 №593 (далі Положення від 11.07.2013 №593), Інструкція про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 10 червня 2008 року №447 (далі Інструкція від 10 червня 2008 року №447), яка діяла до 16.06.2015, Інструкція «Про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 квітня 2015 року № 475 (далі - Інструкція від 23 квітня 2015 року № 475), яка діяла у період з 16.06.2015 до 14.09.2018, Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623 (далі - Інструкція від 20.07.2018 № 623).

Так, статтею 125 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 Інструкції № 475 (що діяла у період з 16.06.2015 до 14.09.2018) та пунктами 2,3 Інструкції №623 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Втім позивач, обґрунтовуючи свою позицію посилається на п.1.4.7 розділу І «Загальні положення» наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 10 липня 2006 року №431 (далі Наказ від 10.07.2006 №431), а також п.7 розділу II «Доплати, що установлюються для працівників» наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14 серпня 2015р №975 (далі Наказ від 14.08.2015 №975) та вважає, що відповідач має сплатити позивачу грошове забезпечення в частині надбавки за класність (кваліфікацію) в розмірі 25% установленої тарифної ставки (посадового окладу) за відпрацьований час за 2010 рік в розмірі - 1412 гривень 50 копійок, за 2011 рік - 1695 гривень, за 2012 рік - 1871 гривня 25 копійок, за 2013 рік - 2160 гривень, за 2014 рік - 2160 гривень, за 2015 рік - 2160 гривень, за 2016 рік - 2160 гривень, за 2017 рік - 2160 гривень, за 2018 рік - 7646 гривень 16 копійок, за 2019 рік - 8460 гривень, за 2020 рік - 2749 гривень 50 копійок.

Дійсно наказом від 17.02.2010 за №72 позивачу було затверджено та присвоєно кваліфікацію «водій першого класу» (а.с.55).

Однак посилання позивача на наказ №431, який діяв у період з 01.01.2006 по 06.10.2015, а також на наказ №975 суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п.1 Умов оплати праці та установлення схем тарифних розрядів працівників бюджетних установ, закладів та організацій ДСНС України, які були затверджені наказом №431, так само як Умови оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій Державної служби України з надзвичайних ситуацій, затверджені наказом №975 Умови були розроблені саме з метою упорядкування умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій ДСНС України, а не осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу за контрактом, а тому не поширюються на позивача.

Крім того, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У цій справі правовідносини щодо виплати грошового забезпечення позивача, як вже зазначалось вище урегульовані були у спірний період Інструкцією від 23.04.2015 №475, Інструкцією від 20.07.2018 №623, а також, зокрема, Інструкцією від 10.06.2008 №447, яка діяла до 16.06.2015.

Так, п.4.9.2 п. 4 Інструкції №447 було передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які мають кваліфікаційну категорію, присвоєну в установленому порядку, та проходять службу на посадах водіїв, виплачується надбавка до посадових окладів у таких розмірах на місяць: перший клас - 10 відсотків та другий клас - 5 відсотків посадового окладу.

Згідно із п.2 наказу від 10.06.2008 №447 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення виплати додаткових видів грошового забезпечення, передбачені пунктами 4.9-4.11, 4.13-4.15 та пунктом 6.1 (крім щомісячних виплат особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, а також тим, які виконують водолазні роботи), здійснювати в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеною Інструкцією розміру.

Матеріалами справи підтверджено, що надбавку за кваліфікаційну категорію «водій першого класу» за 2010р., 2011р. та за січень-вересень 2012р. було виплачено ОСОБА_1 відповідно до вказаного наказу від 10.06.2008 №447, що відображено у витягах з розрахункових відомостей у колонці «Класність» (а.с.17-22). Виплата вказаних сум позивачем не заперечувалось.

З 05.10.2012 позивача наказом від 04.10.2015 №255 було переведено на вищу посаду - старшого водія, що вбачається з копії послужного списку (а.с.40зворот), у зв`язку з чим підстави для нарахування такої надбавки позивачу згідно п.4.9.2 п. 4 Інструкцією №447, починаючи з жовтня 2012р., були відсутні, оскільки цією нормою передбачено виплату надбавки особам, які проходять службу лише на посадах водія (а не старшого водія).

Інструкція від 23 квітня 2015 року № 475 також передбачала виплату надбавки особам рядового і начальницького складу, які мають кваліфікаційну категорію, присвоєну в установленому порядку, та проходять службу лише на посадах водіїв.

При цьому з 01.03.2018 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), на підставі якої була прийнята Інструкція від 20.07.2018 № 62. Проте вказаними нормативно-правовими актами надбавка за кваліфікаційну категорію водіям вже не була передбачена.

Відтак доводи позивача про необхідність нарахування ОСОБА_1 за класність саме 25% установленої тарифної ставки є необґрунтованими.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази в межах позовних вимог суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення в частині надбавки як водію І класу та зобов`язання нарахувати і виплатити таку надбавку.

Також позивач просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення в частині надбавки за роботу в нічний час та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплати такої надбавки за роботу в нічний час в розмірі 40% установленої тарифної ставки (посадового окладу) за відпрацьований час за 2017 рік в розмірі - 86 гривень 40 копійок, за 2018 рік - 4542 гривні 40 копійок, за 2019 рік - 4572 гривні 32 копійки, за 2020 рік - 1561 гривню 28 копійок.

В обґрунтування цих вимог позивач посилається на Наказ від 10.07.2006 №431 та Наказ від 14.08.2015 №975, а також норми ст..ст.54, 108 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Дійсно позивач у спірний період проходив службу в 22 державній пожежно-рятувальній частині УДСНС України у Сумській області за контрактом на посаді старший водій за наступним графіком - доба несення караульної служби - три доби відпочинку. Тобто позивач проходив службу таким чином: о 08:00 ранку заступає на службу й до 08:00 ранку наступного дня (добове чергування), після чергування 3 доби вдома, що визнається відповідачем у відзиві та підтверджується витягом з книги служби (а.с.16).

Втім суд наголошує на тому, що Наказ від 10.07.2006 №431, на який посилається позивач, був чинний до 06.10.2015, а відтак, не може поширювати свою дію на правовідносини 2017-2020р. (саме за вказаний період позивач просить виплатити спірну надбавку).

Крім того, як вже зазначалось вище Наказ від 10.07.2006 №431 та Наказ від 14.08.2015 №975 визначають умови оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій ДСНС України, а не осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу за контрактом, а тому не поширюються на позивача.

Норми Кодексу законів про працю України також не поширюються на осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу за контрактом, оскільки як вже зазначалось вище за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Натомість п.4.13.1 Інструкцією від 10.06.2008 №447 (втратила чинність 16.06.2015р.) та п.13 Інструкція від 23 квітня 2015 року № 475 (втратила чинність 01.03.2018р.), які є спеціальними для позивача, було передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу.

Саме в такому розміру спірну надбавку позивачу за службу в нічний час в розмірі 35% посадового окладу виплачувалась до лютого 2018 року включно, що підтверджується витягами з розрахункових відомостей, наданих позивачем у справі (а.с.31-34).

З прийняттям Постанови № 704 від 30.08.2017, яка вступила в силу, на підставі п. 10, з 01.03.2018 та Інструкції від 20.07.2018 № 623 було припинено виплату такої надбавки, натомість підвищено оклад майже в 4 рази особам, які проходять службу.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення в частині надбавки за роботу в нічний час та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплати такої надбавки.

Крім того, позивач просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення в частині виплати надбавки за роботу в надурочний час та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату такої надбавки за 2018 рік в розмірі - 9975 гривень, за 2019 рік - 9202 гривні 86 копійок, за 2020 рік - 1198 гривень 64 копійки.

Обґрунтовуючи свою позицію посилається на статті 61, 106 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). За погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Позивач, як вже встановлено вище, у спірний період займав посаду старшого водія та дійсно виконував посадові обов`язки по принципу: доба несення караульної служби - три доби відпочинку.

Однак, посилання позивача на норми Кодексу законів про працю України в цій частині позовних вимог також суд вважає необґрунтованим, оскільки основним нормативним актом, який регулює відносини, пов`язані із функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту є Кодекс цивільного захисту України. Також порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту визначені Положенням від 11.07.2013 №593.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 101 Кодекс цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Робочий час та відпустки визначені главою 29 вказаного кодексу. У свою чергу ст. 128 цієї глави виокремлює робочий час осіб рядового і начальницького складу (ч.ч.1,2,4) та окремо працівників органів та підрозділів цивільного захисту (ч.2,3).

Так, відповідно до ч.1,2,4 ст.128 Кодексу цивільного захисту України для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюється 40-годинний робочий тиждень (ч.1). Із встановленням режимів підвищеної готовності, надзвичайної ситуації, а також у разі загрози виникнення окремих надзвичайних ситуацій або під час ліквідації їх наслідків особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту і працівники органів та підрозділів цивільного захисту несуть службу та працюють понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні (ч.2). Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за службу і роботу у вихідні та святкові дні надаються інші дні відпочинку (ч.4).

Тобто вказаними нормами передбачено особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за службу і роботу у вихідні та святкові дні лише надання інших днів відпочинку.

Натомість за особливості проходження служби особам рядового і начальницького складу розділом V Інструкції від 20.07.2018 №623 передбачено виплату надбавки в розмірі до 50 відсотків посадового окладу, окладу за спеціальним званням з урахуванням надбавки за вислугу років. До березня 2018р. Інструкцією від 23 квітня 2015 року № 475 також було передбачено виплату надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби особам рядового і начальницького складу у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Виплата такої надбавки у спірний період 2018-2020р. підтверджується витягами з розрахункових відомостей, наданих позивачем у справі (а.с.33-37).

При цьому нарахування грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється за календарним принципом без прив`язки до будь-яких норм робочого часу або тижня (пункт 5 розділу І Інструкції від 20.07.2018 №623 та п.6 розділу І Інструкції від 23 квітня 2015 року № 475).

Відтак враховуючи встановлені обставини у цій справі та досліджені докази суд не вбачає підстав для задоволення і цієї частини позовних вимог.

Також позивач, посилаючись на Закон України Про індексацію грошових доходів населення вважає, що відповідач має виплатити йому індексацію грошового забезпечення за 2017-2020 роки у розмірі 2350,98грн.

Дійсно відповідно до частини третьої статті 9 Закону Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).

У статті 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч.1 ст. 4 Закону України № 1282-XII).

Частинами 1, 2 ст.5 Закону України № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється, зокрема, у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів (ч. 6 ст. 5 Закону України № 1282-XII).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 06.02.2003 № 491-ІV.

Згідно з п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 (далі - Рішення № 9-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19.06.2019 справа №825/1987/17, 20.11.2019 справа № 620/1892/19, 05.02.2020 справа № 825/565/17 індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відтак, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Позивач стверджує, що відповідач у спірний період, а саме: за травень 2017р. квітень 2020р. не виплатив індексацію у загальному розмірі 2350,98грн. (а.с.98).

Однак, матеріалами справи, зокрема витягами з розрахункових відомостей, наданих позивачем у справі (а.с.36-37), підтверджується, що відповідач, зокрема, у період з вересня 2019р.- квітень 2020р. було виплачено індексацію позивачу, у тому числі за минулі періоди в загальному розмірі 2845,62грн., тобто навіть більше ніж просить позивач. Окремо відповідачем надано детальний розрахунок нарахування індексації з нормативним обґрунтуванням такого нарахування, а також підстав ненарахування за певні місяці спірного періоду (а.с.116-119).

Виплату індексації у зазначеному розмірі (2845,62грн.) чи визначення відповідних базових місяців відповідачем при її нарахування, позивачем не заперечується.

Згідно із ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Досліджуючи доводи позивача в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено виплату індексації позивачу за спірний період у розмірі 2845,62грн., будь-якого заперечення з приводу порядку визначення нарахованих сум за спірний період, у тому числі з підстав незгоди з визначенням базового місяця, позивачем не надано, а відтак враховуючи встановлені судом обставини саме в межах заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині позовних вимог.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до 4-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області (вул. Успенсько-Троїцька, 92,м. Конотоп,Сумська область,41600, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.10.2022.

Суддя І.Г. Шевченко