Справа № 420/3665/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/3665/22
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року у справі № 420/3665/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

15.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 29.09.2016 року по 29.09.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що в межах спірних правовідносин Головним управлінням Національної поліції в Одеській області допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції.

Не погоджуючись із позовними вимогами відповідачем до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву в якому наголошено на тому, що жодної затримки у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не було. Під час звільнення позивача Головним управлінням Національної поліції в Одеській області з ним було здійснено повний розрахунок. Також, відповідач зазначав, що право ОСОБА_1 на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 29.09.2016р. виникло лише 13.09.2021р. у зв`язку з набранням законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі 420/5100/21. Таке судове рішення ГК НП в Одеській області виконано 29.09.2021р., а тому затримки виплати індексації грошового забезпечення за спірний період немає.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року у справі №420/3665/22 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нездійснення остаточного розрахунку ОСОБА_1 в день звільнення зі служби в поліції.

Присуджено до стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.09.2016 року по 29.09.2021 року в розмірі 1103,27 грн. з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частина позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовну заяву частково судом першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин застосовуються положення статей 116, 117 КЗпП України. З урахуванням чого, окружним адміністративним судом установлено, що у день звільнення позивача зі служби в поліції, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення, а отже не було проведено остаточного розрахунку при звільненні. Такий розрахунок повністю здійснено 29.09.2021 року.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 29.09.2016 року по 29.09.2021 року суд першої інстанції вказав, що обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки приписами статті 117 КЗпП України покладено на орган, який виносить рішення по суті спору, тобто суд.

Вирішуючи даний спір окружний адміністративний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та вказав, що достатнім і співмірним розміром середнього заробітку за затримку розрахунку є 1103,27грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що спірне рішення окружним адміністративним судом прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що зменшуючи розмір середнього заробітку судом першої інстанції не враховано висновків, які зазначено в постанові Верховного Суду від 28.01.2021р. у справі №240/11214/19. Решта доводів апеляційної скарги дублюють зміст позовної заяви.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Головним управлінням Національної поліції в Одеській області також подано апеляційну скаргу в якій акцентовано увагу на неправильному застосуванні окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, а також зазначено, що висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи, що, на думку відповідача, є підставою для скасування оскаржуваної частини судового рішення та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.49-56, а.с.108-114).

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом відповідачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зміст якого у повному обсязі дублює зміст апеляційної скарги відповідача.

Також, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Згідно із поданим позивачем до апеляційного суду відзивом на апеляційну скаргу ГУ НП в Одеській області, строк звернення до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 не пропущено, оскільки такий строк має відраховуватися від дати отримання відповіді відповідача №14/З-66 від 24.01.2022р. Також, позивач вказував, що з урахуванням приписів ч.2 ст.233 КЗпП України, вимоги позивача не обмежені будь-яким строком. Решта доводів відзиву на апеляційну скаргу дублюють зміст апеляційної скарги позивача.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що згідно із наказом начальника ГУНП в Одеській області від 27.09.2016р. №960 о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 29.09.2016р. звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

05.03.2021 року позивач звернувся до ГУ НП в Одеській області із заявою щодо надання відомостей про нарахування та виплату йому у період з 07.11.2015 року по 29.09.2016 року індексації грошового забезпечення, у якій виклав прохання, у випадку не нарахування у вказаний період індексації грошового забезпечення, нарахувати та виплати таку індексацію.

Листом від 19.03.2021 року № 14/З-162 відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Не погодившись із означеною відмовою позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2021р. у справі №420/5100/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення під час служби в поліції відносно ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 29.09.2016 року;

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення під час служби в поліції ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 29.09.2016 року включно.

30.11.2021р. Головним управлінням Національної поліції в Одеській області на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист №20/2208, яким адресата повідомлено про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2021р. у справі №420/5100/21 у повному обсязі, на підтвердження чого відповідачем до листа додано платіжне доручення №51424 від 27.09.2021р.

Як убачається із заяви ОСОБА_1 від 18.01.2022р. (а.с.17), лист ГУ НП в Одеській області від 30.11.2021р. №20/2208 позивачем отримано 30.11.2021р.

Отже, апеляційним судом з`ясовано, що повний розрахунок із ОСОБА_1 проведено 27.09.2021року, про що позивача було повідомлено 30.11.2021р.

У подальшому, 18.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 29.09.2016р. по 18.01.2022р.

За наслідками розгляду вищевказаного звернення ГУ НП в Одеській області на адресу ОСОБА_1 надіслано лист від 24.01.2022р. №14/З-66, яким адресата повідомлено, що правових підстав для задоволення його заяви немає.

Не погодившись із відмовою у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегія суддів виходить із такого.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби всіх належних йому сум.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом даний спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте, слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому, норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята вказаної статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням даного публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, підстав для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України немає.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.03.2021р. у справі №470/4872/20, від 29.09.2022р. у справі № 420/3978/22.

Вказане спростовує доводи позивача, що до спірних правовідносин застосовуються положення ч.2 ст.233 КЗпП України де передбачено відсутність обмежень строку звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено апеляційним судами, повний розрахунок ГУ НП в Одеській області із позивачем проведено 27.09.2021року, про що позивача було повідомлено 30.11.2021р.

Проведення повного розрахунку саме 27.09.2021р. та повідомлення ОСОБА_1 про такий розрахунок 30.11.2021р. підтверджується самим позивачем.

Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, розпочався 01.12.2021р. (наступний день за днем повідомлення позивача про повний розрахунок), а сплив зазначений строк, відповідно, 01.01.2022р.

Натомість, даний адміністративний позов ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано лише 15.02.2022р., тобто з пропуском, передбаченого приписами чинного процесуального законодавства, місячного строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку щодо пропуску позивачем законодавчо визначеного процесуального строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Як з`ясовано колегією суддів, в суді першої інстанції позивачем заявлялось клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування ОСОБА_1 зазначалось, що строк звернення до суду має відраховуватися із дня отримання ним листа ГУ НП в Одеській області від 24.01.2022р. №14/З-66.

За результатами розгляду вказаного клопотання окружним адміністративним судом прийнято ухвалу від 11.04.2022р. про поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалюючи означене судове рішення Одеський окружний адміністративний суд виходив із того, що про порушене право позивач дізнався, отримавши відповідь відповідача від 24.01.2022р. №14/З-66.

Однак, на переконання апеляційного суду означене є необґрунтованим, оскільки у даному випадку строк звернення до суду у позивача розпочався з дня проведення роботодавцем із ним фактичного розрахунку та повідомлення працівника про такий розрахунок.

Звернення ОСОБА_1 до ГУ НП в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення та отримання за наслідками її розгляду відповіді, свідчить про намагання позивача вирішити спір не ініціюючи звернення до суду.

Означене, на думку апеляційного суду, не вказує на дату початку перебігу строку звернення до суду з даною позовною заявою, а свідчить про неналежне використання наданих процесуальних прав.

При цьому, на наявність інших об`єктивно непереборних, істотних перешкод, які завадили позивачу своєчасно звернутися за захистом своїх порушених прав позивач не вказує, а колегією суддів не установлено.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 р. у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вказує на помилковість доводів позивача стосовно того, що вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних виплат при звільненні не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

За наслідками дослідження наявних у матеріалах справи документів, у системному зв`язку із наведеними позивачем аргументами, колегією суддів установлено відсутність об`єктивних обставин непереборного характеру, які унеможливили або ж значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 права на звернення до суду у межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку.

Підстави для скасування рішення повністю із залишенням позовної заяви без розгляду містить стаття 319 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно із п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено статтею 123 КАС України, відповідно до частин 3, 4 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем пропущено визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк, позовна заява ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року у справі № 420/3665/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 240, 308, 311, 319, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року у справі № 420/3665/22 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року у справі № 420/3665/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.