Справа № 2а/1711/292/11
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 2а/1711/292/11 пров. № А/857/8604/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 травня 2011 року (постановлена головуючим суддею Горегляд О.І. о 09 годині 30 хвилин у м.Кузнецовськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області (далі УПФУ, відповідач) здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII), як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3, в розмірі 25 (двадцяти п`яти) процентів мінімальної пенсії за віком, що визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2007 та виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в такому розмірі в майбутньому, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату збільшення пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796-XII на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років стажу, з дня призначення пенсії та в подальшому виплачувати її та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 цього Закону в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, з 01.01.2007 та у подальшому виплачувати її.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.05.2011 позовні вимоги були задоволені частково. Зобов`язано УПФУ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3, згідно ст.51 Закону №796-XII в розмірі 25 (двадцяти п`яти) процентів мінімальної пенсії за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), за період з 31.07.2010 до теперішнього часу, тобто до 31.05.2011 включно, з урахуванням проведених виплат, зобов`язано УПФУ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до ст.39 Закону №796-XII в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, за період з 31.07.2010 до теперішнього часу, тобто до 31.05.2011 включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова суду в частині присудження ОСОБА_1 суми пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць суд допустив до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ст.67 Закону №796-XII порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій визначаються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і підвищення мінімальної заробітної плати. Отже, саме Кабінет Міністрів України (далі - КМУ) уповноважений визначати конкретний розмір доплат, пенсій, додаткових пенсій, що передбачені вищезазначеними законами, реалізуючи тим самим надані п.3 ст.116 Конституції України повноваження щодо забезпечення проведення політики у сфері соціального забезпечення, проте зазначені норми судом при прийнятті оскаржуваного рішення не були враховані. Вказує, що законодавством не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункова величина для підвищення пенсії згідно ст. 51 Закону №796-XII. Судом першої інстанції не враховано, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом №796-XII здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, а не Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції в порядку п.1 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 11.12.2001 перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за віком.

Позивач стверджує, що підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, йому нараховується та виплачується відповідачем у меншому розмірі, ніж передбачено ст.ст.39, 51 Закону №796-XII.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України 28.05.2003.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 25.02.1993, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3.

Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 22.09.1997, позивач проживає в м. Кузнецовську Рівненської області з 07.08.1971 по даний час.

Відповідно до довідки УПФУ №47 від 20.01.2011, позивач отримує пенсію за віком і підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 Закону №796-XII в розмірі 5,20 грн.

Проте УПФУ у період часу в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, встановленого ч.2 ст.99 КАС України, нарахування та виплати позивачу підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбаченого ст.39 Закону №796-XII не здійснило, а нарахування та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, провело у меншому розмірі, ніж встановлено ст.51 цього Закону.

Судом встановлено, що згідно довідки УПФУ №46 від 20.01.2011 нарахування та виплата позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, здійснено УПФУ у наступному розмірі : з 01.07.2010 до 30.09.2010 в сумі 70,90 грн, з 01.10.2010 до 30.11.2010 72,30 грн, з 01.12.2010 до 31.12.2010 щомісячно.

Не погодившись з такими діями пенсійного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, непрацюючим пенсіонером та постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому відповідно до ст. 39, 51 Закону №796-XII має право на доплату до пенсії, як непрацюючий пенсіонер, за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні позову, відтак, відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З матеріалів справи видно, що позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в УПФУ, проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю та є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Спеціальним Законом, який встановлює певні виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Закон №796-XII.

Статтею 51 Закону №796-XII передбачено, що особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.39 цього Закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах : у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Непрацюючим пенсіонерам доплата до пенсії проводиться в такому ж розмірі.

Відповідач виплачував позивачу додаткову пенсію та підвищення до пенсії, однак у сумах, які, на думку позивача, є значно меншими, ніж це передбачено ст.ст.39, 51 Закону №796-XII, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам роз`яснив, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору застосуванню підлягають саме статті 39, 51 Закону №796-XII, а не постанови КМУ.

Тому позивач відповідно до ст.51 Закону №796-XII має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії відповідно до ст.39 цього Закону в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно ст.39 Закону №796-XII в чинній редакції (із змінами, внесеними згідно із Законом України №2532-12 від 01.07.1992, у редакції Закону України №230/96-ВР від 06.06.1996), відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою постановою КМУ №836 від 26.07.1996 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Базовою величиною, з якої розраховується сума додаткової пенсії згідно зі ст.51 Закону №796-XII, відповідачу слід керуватися розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31 травня 2011 року по справі №2-а-292/11 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук