Справа № 759/11568/21
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/48/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

за участю секретаря: Житар А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.05.2021 позивачем отримано постанову ПН МКМ № 006064 від 19.05.2021 складену посадовою особою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області - першим заступником начальника Пустовіт Олексієм Олександровичем про накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки у відповідності до даної постанови позивач, перебуваючи на ринку «Оболонь» здійснював продаж товарів, чим порушив ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Згідно з даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн.

Представник ОСОБА_1 вказав, що вищезазначена постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У вищезазначеній постанові не вказано де і коли саме позивачем було вчинене, зазначене у постанові правопорушення. Так, у день складання постанови від 19.05.2021 позивач перебував на території ринку «Оболонь» з метою придбання товарів щоденного вжитку, харчів. Разом з тим, у постанові не зазначається де саме ніби то працював позивач, не вказане конкретне місце торгівлі та не вказано, хто був працедавцем позивача на ринку «Оболонь». Також, у постанові від 19.05.2021 не вказується про характер виконуваних професійних обов`язків, період час їх виконання, а також інші обставини, які б дали підстави вважати про факт незаконного працевлаштування позивача на ринку «Оболонь».

Крім того, позивач є іноземцем, громадянином Республіки Афганістан і не розуміє української мови. Послуги перекладача під час складання постанови позивачу надані не були. Тому, ОСОБА_1 не розумів на якій підставі щодо нього було складено вищезазначену постанову та не зміг надати пояснення щодо суті спору.

Зазначена у постанові про адміністративне правопорушення від 19.05.2021 інформація вказує лише на факт перебування позивача в зазначений день та час на території ринку «Оболонь».

Жодні матеріали з достовірною інформацією, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, як-то пояснення свідків, протоколи огляду відсутні.

Позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області ПН МКМ № 006064 від 19.05.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення.

07.06.2021 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

05.08.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області дану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

01.11.2021 представником відповідача було подано відзив на адміністративний позов за вх. № 47936, відповідно до якого зазначив, що 19.05.2021 головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області за порушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 006079 про те, що позивач 19.05.2021 о 14:00 за адресою: м. Київ, на ринку Оболонь працював без відповідного дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, передбаченого Законом України «Про зайнятість населення».

На момент складання протоколу про адміністративне правопорушення позивачем чи його представником не було надано до ознайомлення працівникам Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області відповідного дозволу на працевлаштування.

Цього ж дня, 19.05.2021 заступником начальника управління - начальником відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області було розглянуто матеріали адміністративної справи відносно позивача та винесено постанову серії ПН МКМ № 006064 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Аналізуючи правові норми КУпАП, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про зайнятість населення», представник відповідача зазначив, що уповноважені особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, просив відмовити у задоволенні позову.

16.11.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив за вх. № 50069, зазначивши при цьому що відповідачем жодним чином не доведено та не зафіксовано того факту, що ОСОБА_1 ніби то здійснював незаконну трудову діяльність без відповідного дозволу, просив задовольнити заявлений позов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, докази, надані на її обґрунтування, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 129 Конституції України та ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що 19.05.2021 посадовою особою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області - першим заступником начальника Пустовіт Олексієм Олександровичем було оформлено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 006064, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ 006079 від 19.05.2021 у зв`язку з порушенням ч. 6 ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення» - працевлаштування без відповідного дозволу, місце скоєння правопорушення: ринок «Оболонь», відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням за ч. 1 ст. 203 КпАП є порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ч. ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.05.2021 посадова особа відповідача зазначила про порушення ч. 6 ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», при тому що дана норма регулює питання здійснення працевлаштування, без передбаченого ст. 42 вищезазначеного закону дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, тобто не стосується порушення правил працевлаштування. Більш того, дана частина містить 12 пунктів, і не є зрозумілим, на який саме посилається посадова особа відповідача під час оформлення постанови.

Також, за вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів , що мають функції фото - і кінозйомки , відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із матеріалів справи не вбачається жодних належних та допустимих доказів на підтвердження, викладених в постанові від 19.05.2021 обставин, таких як показань свідків, відеозапису, письмових доказів, окрім посилання на протокол про адміністративне правопорушення, який не був долучений до матеріалів справи.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що інших доказів, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП України, відповідач до суду не подав.

Більш того, відповідно до п. 2.6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженою Наказом МВС України № 825 від 28.08.2013, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху). Перекладачами також можуть бути залучені особи, відомості про яких унесено до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів відповідно до Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 березня 2013 року № 228, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 травня 2013 року за № 801/23333.

Представником відповідача не доведено того, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та/або постанови про накладення адміністративного стягнення залучався перекладач, який володів би українською мовою та рідною для позивача мовою. Таким чином, за відсутності залученого до розгляду справи про адміністративне правопорушення належного перекладача, у суду відсутні підстави вважати, що позивач, враховуючи його іноземне походження, розумів та міг скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Як вбачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Крім того, право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й п. 1 ст. 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.08.2020 року у справі №755/18174/19.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд приходить до висновку про не задоволення вимоги про визнання постанови про накладення на нього адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 006064 протиправною, як такої що не передбачена ч. 3 ст. 286 КАС України.

Враховуючи надану законодавцем можливість вийти за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав людини, суд вважає, що належним способом відновлення прав ОСОБА_1, на захист яких був поданий адміністративний позов, є скасування постанови серії ПН МКМ № 006064 від 19 травня 2021 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», керуючись п. 2.6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженою Наказом МВС України № 825 від 28.08.2013, ст. ст. 251, 286, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області ПН МКМ № 006064 від 19.05.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В. Дубас