Справа № 300/794/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/794/22 пров. № А/857/9698/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі № 300/794/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення певних дії,

суддя в 1-й інстанції Тимощук О. Л.,

час ухвалення рішення 19.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13 січня 2022 року про відмову їй у перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплачувати їй з 04 січня 2022 року пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, виходячи із заробітної плати державного службовця згідно з довідками про складові заробітної плати №01-03/16-01 та №01-03/16-02 від 04 січня 2022 року і стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13 січня 2022 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ з 04 січня 2022 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачці було призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII, однак 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII, в якому зазначено, що зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII вік і страховий стаж. Зазначає, що особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01 травня 2016 року втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII, однак зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказує, що з 01 травня 2020 року розмір пенсії ОСОБА_1 було обчислено по більш доцільному варіанту і переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Звертає увагу, що Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII проведення перерахунків пенсії не передбачено, в тому числі призначених відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII. Крім того, право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII мають особи, що досягли пенсійного віку, мають необхідний спеціальний стаж за умови, якщо до набрання чинності Законом (01.05.2016) не призначалася пенсія згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII. Звертає увагу, що, оскільки позивачці з 02 жовтня 2009 року було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII, права на перерахунок пенсії згідно з довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №01-03/16-01 та №01-03/16-02 від 04 січня 2022 року вона не має. Таким чином, вважає, що дії пенсійного органу є правомірними та підстави для задоволення позову відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Відповідно до розрахунку від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідністю відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 38).

З метою переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу позивачка 04 січня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із відповідною заявою та доданими документами (а.с.33-36).

Однак рішенням від 13 січня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в переході на пенсії за віком згідно з Законом України Про державну службу у зв`язку з відсутністю права на перерахунок (а.с.27-29). Зазначеним рішенням позивачці роз`яснено, що Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, проведення перерахунків пенсій не передбачено, в тому числі призначених відповідно до Закону України Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ. Зазначено, що право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII мають особи, що досягли пенсійного віку, мають необхідний спеціальний стаж за умови, якщо до набрання чинності Законом (01 травня 2016 року) не призначалась пенсія згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ. За матеріалами електронної пенсійної справи з`ясовано, що заявниці було призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-Х11 з 02 жовтня 2009 року. Право на перерахунок пенсії по заяві від 04 січня 2022 року відповідно до Закону України Про державну службу з урахуванням заробітної плати державного службовця по наданій довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №01-03/16-01 від 04 січня 2022 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 не має. Також вказано, що станом на 04 січня 2022 року недоцільно поновлювати пенсію по інвалідності.

Вважаючи таку відмову протиправною, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, позивачка звернулася з цим позовом у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з урахуванням положень пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII, оскільки вона досягла встановленого Законом №1058-ІV пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13 січня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, враховуючи ту обставину, що позивачці вже призначалася пенсія по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з якої 01 травня 2020 року її автоматично переведено на пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому з метою захисту прав та інтересів останньої необхідно зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з дня звернення з відповідною заявою, а саме: з 04 січня 2022 року. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію державного службовця, виходячи із заробітної плати державного службовця згідно з довідками про складові заробітної плати №01-03/16-01 та №01-03/16-02 від 04 січня 2022 року, то такі задоволенню не підлягають, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо будуть порушені у майбутньому, а тому, враховуючи те, що переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, то відповідно питання щодо врахування складових заробітної плати та їх розміру, які будуть враховуватися при визначенні розміру пенсії, є передчасним. Крім того, стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн, враховуючи частковість задоволення позовних вимог та пропорційність.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

З врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі Закон №3723-XII), і цей факт сторонами не заперечується.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VІІІ), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

За змістом пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ передбачає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Разом з тим, із набранням чинності Законом №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак, законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01 травня 2016 року мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01 травня 2016 року посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Згідно з абз.1,2 ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років (абзац 1 частини 1 статті). Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про перехід на пенсію за віком, а саме: 04 січня 2022 року досягла віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Крім того, страховий стаж позивачки становить більше необхідних 29 років, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком від 09 листопада 2021 року, а саме: станом на момент проведення 09 листопада 2021 року перерахунку пенсії позивачки страховий стаж становив понад 41 рік (а.с. 38).

При цьому, зі змісту записів трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що стаж ОСОБА_1 на посадах державного службовця станом на 01 травня 2016 року становить більше 20 років. Наявність необхідного 20-річного стажу державної служби також підтверджується розрахунком стажу з пенсійної справи ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах справи (а.с.37) та відповідно до якого пенсійним органом віднесено до стажу держслужбовця (посади згідно зі статтею 25 Закону №3723-ХІІ) періоди роботи з 14 вересня 1988 року по 10 червня 1992 року, з 11 червня 1992 року по 12 вересня 1994 року, з 13 вересня 1994 року по 28 грудня 1995 року, з 03 січня 1996 року по 31 січня 2001 року, з 01 лютого 2001 року по 02 серпня 2002 року, з 03 серпня 2002 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 31 липня 2004 року, з 01 вересня 2004 року по 12 серпня 2005 року, з 01 вересня 2005 року по 31 січня 2009 року, з 01 лютого 2009 року по 30 вересня 2009 року, що становить 20 років 10 місяців 28 днів.

Пункт 1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб від 14 вересня 2016 року №622 (далі - Порядок), передбачає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.2 цього Порядку згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII Про державну службу мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.3 вищезазначеного Порядку право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року; жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у оскаржуваному рішенні від 13 січня 2022 року про відмову в перерахунку пенсії з 01 травня 2020 року автоматично розмір пенсії позивачки обчислено по більш доцільному варіанту і переведено на пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відмовлено у переведенні на пенсію за заявою від 04 січня 2022 року, оскільки, на переконання відповідача, право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII мають особи за умови, якщо до набрання чинності Законом (01 травня 2016 року) не призначалась пенсія згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII, а за матеріалами електронної пенсійної справи з`ясовано, що ОСОБА_1 вже було призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ з 02 жовтня 2009 року.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому з урахуванням положень пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про те, що особи, яким до набрання чинності Законом №889-VIII призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-ХІІ, не мають права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону, оскільки ні статтею 37 Закону №3723-ХІІ, ні Законом №889-VIII такі обмеження не встановлені, оскільки тлумачення відповідачем положень закону не відповідає принципу верховенства права.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії, а не про призначення пенсії, а тому відсутні підстави для застосування положень, які регулюють правовідносини, пов`язані з реалізацією права особи на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ вперше.

Так, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спірні правовідносини стосуються саме переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, крім того, їй вже призначалася пенсія по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з якої 01 травня 2020 року її автоматично переведено на пенсію по інвалідності згідно з Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому порушені права позивачки підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший з дня звернення з відповідною заявою, зокрема з 04 січня 2022 року.

При цьому, судом першої інстанції правильно зазначеного, шо вимоги позивачки про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію державного службовця, виходячи із заробітної плати державного службовця згідно з довідками про складові заробітної плати №01-03/16-01 від та №01-03/16-02 від 04 січня 2022 року є передчасними, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 пенсійним органом зроблено висновок, що остання не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу, переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, а тому спору щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивачки у цій справі до суду не існувало і підстави вважати, що права ОСОБА_1 при здійсненні такого переведення будуть порушені відсутні.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 з урахуванням положень пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII, оскільки вона досягла встановленого Законом №1058-ІV пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13 січня 2022 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, враховуючи ту обставину, що позивачці вже призначалася пенсія по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з якої 01 травня 2020 року її автоматично переведено на пенсію по інвалідності згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому з метою захисту прав та інтересів останньої необхідно зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з дня звернення з відповідною заявою, а саме: з 04 січня 2022 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі № 300/794/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі № 300/794/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17 жовтня 2022 року.