Справа № 520/24452/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 р. Справа № 520/24452/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/24452/21

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор"

до Харківська митниця

про скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Рибоконсервний завод "Екватор, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UА 807000/2021/001238/2 від 06.07.2021 р.; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № НА 807170/2021/01146 від 06.07.2021р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якому просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач зареєстровий в якості юридичної особи приватного права-резидента України, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 32674729.

17.06.2016р. між позивачем(у якості покупця) та резидентом Латвії - SIA «VERGI» було укладено контракт №17/06/2016 на поставку товару - риба морожена.

06.07.2021р. позивач під час здійснення імпорту до України товару у межах укладеного з резидентом Латвії - компанією SIA «VERGI» зовнішньоекономічного контракту від 17.06.2016р. №17/06/2016 в особі декларанта склав і подав до Митниці митну декларацію №UA807170/2021/043200 від 06.07.2021р. (далі за текстом - Декларація №1).

За твердженням позивача у цій декларації була визначена митна вартість товару печінки тріски за першим методом (за ціною договору).

Графа 12 цієї декларації заповнена як відомості про вартість - 1.221.427,06

Графа 22 цієї декларації заповнена як валюта - EUR та сума - 37.050,00.

Графа 32 цієї декларації заповнена як товар - печінка тріски свіжеморожена Gadus Morhua виробництва Lofoten Viking AS #541 (берегова заморозка).

Графа 47 цієї декларації заповнена як: 1) вид « 020» основа нарахування « 1.221.427,06грн.» ставка « 0%» сума « 0,00грн.»; 2) вид « 028» основа нарахування « 1.221.427,06грн.» ставка « 20%» сума « 244.285,41грн.».

До декларації були додані: сертифікат якості, рахунок-фактура (інвойс), міжнародний ветеринарний сертифікат, сертифікат про походження товару, книжка МДП, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг, документ про вартість перевезення товару, прейскурант (прайс-лист) виробника, висновок спеціалізованої експертної організації про вартісні характеристики товару, зовнішньоекономічний договір (контракт) від 17.06.2016р. та доповнення до нього від 28.12.2016р., від 13.01.2018р., від 01.12.2018р., від 25.1.2019р., від 25.05.2020р., договір про надання послуг митного брокера, інформація про позитивні результати державних видів контролю від 02.07.2021р., інформація про позитивні результати державних видів контролю від 06.07.2021р., лист без номера від 05.07.2021р., копія митної декларації країни відправлення.

Платіжне доручення до митної декларації №UA807170/2021/043200 від 06.07.2021р. не подавалось, бо було складено лише 26.07.2021р.

Окрім того колегією суддів встановлено, що і прайс-лист виробника товару до матеріалів митної декларації №UA807170/2021/043200 від 06.07.2021р. також не надавався, позаяк у порядку ч.1 ст.78 КАС України усіма учасниками спору фактично визнані ті обставини, що виробником є Lofoten Viking AS, а не продавець SIA «VERGI».

Тому виданий SIA «VERGI» прайс-лист від 10.06.2021р., де указано, що печінка тріски Gadus Morhua берегової заморозки коштує 190 Євро за 1 кг., а печінка тріски Gadus Morhua морської заморозки коштує 2,05 Євро за 1 кг не може бути кваліфікований у якості прайс-листа від виробника.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність у матеріалах митної декларації №UA807170/2021/043200 від 06.07.2021р. будь-яких документів, які б доводили абсолютну тотожність товарів «риба морожена» та «печінка тріски».

Також суд зауважує, що митна декларація позивача №UA807170/2021/018361 від 30.03.2021р. стосується інших виробників товару печінка тріски морожена «Gadus Morhua», а саме: M/S Seir M2109, M/S Koralhav M2099, M/S Sjovaer SF57.

Митна декларація позивача №UA807170/2021/029849 від 17.05.2021р. стосується інших виробників товару печінка тріски морожена «Gadus Morhua», а саме: M17 Loran, SF825 Fanoyvag Fanoy.

Митна декларація позивача №UA807170/2021/033786 від 31.05.2021р. стосується інших виробників товару печінка тріски морожена «Gadus Morhua», а саме: M17 M/S Loran, M2099 M/S Koralhav.

Колегія судів звертає увагу, що під час вивчення документів за митною декларацією №UA807170/2021/043200 від 06.07.2021р. Митницею було виявлено, що відправник/експортер товару SIA «VERGI» не є виробником товару та що за іншими митними деклараціями рівень митної вартості на подібний (аналогічний) товар становить 2,53 дол. США за кг (митна декларація №UA100530/2021/323569 від 19.05.2021р.).

Тому відповідачем була застосована процедура консультацій з приводу рівня митної вартості товару шляхом направлення Товариству в особі декларанта електронного запиту на підтвердження показника власно обчисленої митної вартості.

У відповідь, декларант заявника листом №1/06 від 06.07.2021р. повідомив Митниці про відсутність інших документів і просив прийняти рішення про коригування митної вартості за митною декларацією №UA807170/2021/043200 від 06.07.2021р. (а.с.17).

06.07.2021р. Митницею було прийнято оскаржене Рішення про коригування митної вартості товару №UA807000/2021/001238/2, яким унаслідок застосування резервного - другорядного методу визначення митної вартості товарів було визначено митну вартість товару на рівні - 2,1330 Євро за 1 кг (2,53 дол. США за 1 кг), а загалом 41.593,50 Євро за 19.500кг. (а.с.29-30).

У подальшому на виконання названого рішення про коригування митної вартості Митницею було прийнято рішення у формі Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2021/001238/2 від 06.07.2021р.

Позивач на виконання вимог Митниці подав нову вантажну митну декларацію №UA807170/2021/043388 від 06.07.2021р., де зазначив обчислений Митницею показник митної вартості товару (далі за текстом Декларація №2).

Графа 12 цієї декларації заповнена як відомості про вартість - 1.346.514,69

Графа 22 цієї декларації заповнена як валюта EUR та сума 37.050,00.

Графа 32 цієї декларації заповнена як товар печінка трески свіжеморожена Gadus Morhua виробництва Lofoten Viking AS #541 (берегова заморозка).

Графа 47 цієї декларації заповнена як: 1) вид « 020» основа нарахування « 1.346.514,69» ставка « 0%» сума « 0,00грн.»; 2) вид « 028» основа нарахування « 1.346.514,69» ставка « 20%» сума « 269.302,94грн.».

Відтак, різниця митних платежів між Декларацією №1 та Декларацією №2 склала 25.017,53грн. (« 269.302,94грн.» - « 244.285,41грн.».).

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, а також того, що оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом ІІІ Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Так, у статті 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року передбачено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання.

Отже, у вказаній статті закріплено право митних органів переконатися в правдивості або точності будь-якої заяви, документа або декларації, наданих для цілей митної оцінки, та оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У розумінні ч.4 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до ч. ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилом ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як зазначено у ч.4 ст.52 Митного кодексу України, у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

За змістом ч.8 ст.52 Митного кодексу України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а до кола згаданих документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями ч.ч.1 і 2 ст.54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, а контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З вищезазначеного вбачається, що виникнення сумніву митного органу у правильності самостійно обчисленого платником або в інтересах платника декларантом показника митної вартості може бути спричинено: 1) виявленням таких розбіжностей у поданих документах, котрі об`єктивно здатні вплинути на митну вартість; 2) виявленням ознак підробки документів; 3) виявленням відсутності відомостей на підтвердження складових митної вартості товарів чи ціни товару.

У силу п.6 ч.3 ст.53 Митного кодексу України ці сумніви митного органу можуть бути усунуті документами від виробника товару, а саме: каталогами виробника товару, специфікаціями виробника товару, прейскурантами виробника товару, прайс-листами виробника товару.

Також у силу п.7 ч.3 ст.53 Митного кодексу України ці сумніви митного органу можуть бути усунуті копією митної декларації країни відправлення.

Окрім того, у силу п.8 ч.3 ст.53 Митного кодексу України ці сумніви митного органу можуть бути усунуті інформацією біржових організацій про вартість товару.

З огляду на приписи наведених норм кодексу, а також зміст ч.9 ст.58 Митного кодексу України, де указано, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі здійснення господарських операцій з імпорту в Україну товару показник його митної вартості не може бути нижчим за ціну продажу цього ж самого товару виробником, позаяк у протилежному випадку особа отримує безпідставну податкову вигоду.

Суд вважає, що розбіжності у відомостях про виробника товару - предмету імпорту та про нерезидента - продавця (у якості сторони зовнішньоекономічної угоди) об`єктивно здатні вплинути на митну вартість за рахунок використання у господарській операції з імпорту товару ціни, нижчої від ціни продажу товару виробником.

Згідно з ч.1 ст.31 Митного кодексу України митна справа здійснюється з використанням інформаційних технологій, у тому числі заснованих на інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, і засобів їх забезпечення, що функціонують на національному та/або міжнародному рівні.

За приписами ч.8 ст.31 Митного кодексу України для виконання передбачених цим Кодексом митних формальностей використовується автоматизована система митного оформлення, що входить до складу єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України.

Відповідно до ч.1 ст.33 Митного кодексу України інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

У спірних правовідносинах такий сумнів був підтверджений відомостями інформаційних ресурсів баз даних Державної митної служби України.

Окрім того, суд зважає, що у даному конкретному випадку заявником не було подано до митного оформлення правочину на придбання саме печінки тріски, прайс-листа виробника печінки тріски замороженої, документів про оплату вартості печінки тріски, документів перевізника про вартість послуги транспортування.

Сукупність цих обставин здатна призвести до виникнення у Митниці сумніву у дотриманні податкової дисципліни в частині правильності обчислення показника митної вартості імпортованого товару.

Відповідно до ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Як визначено ч.2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Колегія суддів наголошує, що відсутність підстав для визнання показника митної вартості товару декларанта не означає виникнення безумовної підстави для самостійного визначення такої митної вартості Митницею без урахування усіх юридично значимих факторів.

До таких факторів законодавцем віднесені і параметри, згадані у положеннях ст.60 Митного кодексу України, де, зокрема, указано, що під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (ч.2 ст.60); Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч.3 ст.60); Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч.4 ст.60); У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч.5 ст.60).

За правилами ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч.1 ст.64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч.2 ст.64).

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки у спірних правовідносинах позивач не підтвердив показник задекларованої митної вартості товару каталогами виробника товару, специфікаціями виробника товару, прейскурантами виробника товару, прайс-листами виробника товару, то слід дійти висновку, що митний орган правомірно вдався до застосування положень ст.64 Митного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював імпорт на митну територію України товару печінка тріски морожена виробництва Lofoten Viking.

Митницею для обчислення показників митної вартості були взяті відомості митної декларації №UA100530/2021/323569 від 19.05.2021р., виробником товару печінка тріски морожена за якою є також Lofoten Viking.

За визначенням ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У розумінні ч.4 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Отже, законодавцем запроваджено спеціальна кваліфікуюча ознака для визначення митної вартості товару предмету імпорту, а саме: мета зовнішньоекономічної угоди у вигляді експорту товару до України.

Зі змісту ч.9 ст.58 Митного кодексу України вбачається, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, тому суд приходить висновку, що у разі здійснення господарських операцій з імпорту в Україну товару показник його митної вартості не може бути нижчим за ціну продажу цього ж самого товару виробником, оскільки у протилежному випадку особа отримує безпідставну податкову вигоду.

Враховуючи те, що у спірних правовідносинах позивач не підтвердив показник задекларованої митної вартості товару каталогами виробника товару, специфікаціями виробника товару, прейскурантами виробника товару, прайс-листами виробника товару, копією митної декларації країни відправлення виробника товару, інформацією біржових організацій про вартість товару, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митний орган правомірно вдався до застосування положень ст.64 Митного кодексу України і обчислив митну вартість на рівні інших ВМД на цей же самий товар цього ж самого виробника, а не нерезидента - продавця.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

У розумінні ч.1 ст.132 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу є витратами, пов`язаними із розглядом справи, і тому входять до складу судових витрат.

Частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів зауважує, що суд не зобов`язаний присуджувати відшкодування усіх понесених витрат на професійну правничу допомогу, за умови виявлення при відправленні правосуддя із додержанням принципу справедливості та принципу верховенства права явної та очевидної завищеності розміру гонорару за параметрами, зокрема, складності справи, категорії справи, обсягу витраченого часу та зусиль, причин виникнення спору, ціни позову або значення спору для сторони, результатів розгляду справи тощо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висовком суду першої інстанції про те, що з огляду на результат вирішення справи та причини виникнення спору тягар несення судових витрат необхідно залишити за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що контролюючий орган під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UА 807000/2021/001238/2 від 06.07.2021 р.; та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № НА 807170/2021/01146 від 06.07.2021р. діяв, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому такі рішення скасуванню не підлягають.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції належним чином здійснив оцінку наявних у справі доказів, що ґрунтувалась на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та ухвалив рішення у даній справі відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що в повному обсязі спростовує доводи позивача та підтверджує відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 по справі № 520/24452/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич