Справа № 440/4863/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

13 жовтня 2022 року справа № 440/4863/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61000, ) визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №152 від 03.03.2022 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого інспектора з особливих доручень 4-го відділу (штурмового) управління «Корпус оперативно-раптової дії» ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 ";

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 131 о/с від 03.03.2022 в частині звільнення старшого інспектора з особливих доручень 4-го відділу (штурмового) управління «Корпус оперативно-раптової дії» ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити з 24.02.2022 ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора з особливих доручень 4-го відділу (штурмового) управління «Корпус оперативно-раптової дії» ГУНП в Харківській області у званні капітана поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.02.2022 року по день рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку (у розумінні ст. 12 Дисциплінарного статуту) у ході проведеного відповідачем службового розслідування не були доведені, що свідчить про безпідставне застосування до позивача у справі дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, яке реалізовано шляхом прийняття відповідачем наказів №152 від 03.03.2022 та №131 о/с від 03.03.2022, які є предметом оскарження у цій справі, що у свою чергу дає можливість зробити висновок про те. що відповідач у справі, якій у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття цих наказів діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством.

Позивач стверджує, що підрозділ він покинув у ніч на 25 лютого 2022 року з дозволу начальника ОСОБА_2 лише для того, щоб вивезти сім`ю у безпечне місце, вберегти їх життя, з житломасиву Салтівка у м. Харкові, отже, у його діях відсутні ознаки дисциплінарного проступку.

Як вказує позивач, він жодним чином не сповіщався про проведення службового розслідування відносно нього за вчинення ним нібито дисциплінарного проступку, навіть телефоном, внаслідок чого був позбавлений можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку, надавати докази правомірності своїх дій. позбавлений можливості надавати клопотання, про отримання і залучення до матеріалів розслідування документів, отримувати додаткові пояснення від осіб, які мають відношення до справи, ознайомлюватися з матеріалами справи, зібраними під час проведення службового розслідування. робити їх копії за допомогою технічних засобів, подавати скарги, заявляти відводи, чим було грубо порушено його право на захист.

У відзиві на позов відповідач вказав, що за результатами службового розслідування встановлено, що старший інспектор з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 25.02.2022 по 03.03.2022 вчинив прогул, що є порушенням службової дисципліни, а саме недотримання вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, у частині дотримання правил внутрішнього розпорядку. У зв`язку з вищевикладеним, подальше проходження служби в Національній поліції України капітаном поліції ОСОБА_1 не є доцільним.

Відповідач вказав, що за період воєнного стану 8 поліцейських загинуло та 78 поліцейських поранено. Кожен з них виконував покладені на нього обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію», незважаючи на реальну загрозу життю, та в першу чергу ставив інтереси, права та безпеку Українського народу вище власного життя та власних інтересів, залишаючись у місті Харкові та Харківській області, та проявляючи мужність та вірність Присязі, що не можна стверджувати про позивача.

Відповідач вважає, що позивач повинен був безумовно з`явитися на службу у визначений для нього командиром день та виконувати завдання поліції, передбачені законом в умовах воєнного часу в інтересах Українського народу, як робили це інші поліцейські ГУНП в Харківській області.

Щодо обставин повідомлення позивача про проведення службового розслідування відповідач вказав, що ним проводились заходи щодо направлення рекомендованим листом на адресу місця проживання ( АДРЕСА_2 ) капітану поліції ОСОБА_1 виклику для надання пояснень по суті. Однак відділення поштового зв`язку № 52 м. Харків Поштамт - Центру поштового зв`язку № 1 м. Харків Харківська дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" не працює та рекомендовані листи не приймає.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що розгляд його справи дисциплінарною комісією проводився формально, та упереджено щодо нього. Було грубо порушено порядок проведення дисциплінарного розслідування, воно носило формальний характер, ніхто не збирався сповіщати позивача про її існування та проведення службового розслідування.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову та відзиву, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу з листопада 2003 року в органах внутрішніх справ, а з листопада 2015 року у Головному управлінні Національної поліції України в Харківській області станом на 24.02.2022 у званні капітана поліції, перебуваючи на посаді старшого інспектора з особливих доручень 4-го відділу (штурмового) управління «Корпус оперативно-раптової дії» ГУНП в Харківській області.

01.03.2022 до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника управління «КОРД» ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2. від 01.03.2022 про те, що 25.02.2022 старший інспектор з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» капітан поліції ОСОБА_1 здав закріплену за ним вогнепальну зброю та безпідставно залишив місце несення служби.

Опитаний начальник управління «КОРД» ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_2 пояснив, що 25.02.2022 старший інспектор з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» капітан поліції ОСОБА_1 повідомив йому, що в умовах стресу та підвищеної емоційної напруги він відмовляється виконувати накази, після чого здав закріплену за ним вогнепальну зброю та покинув місце несення служби. У подальшому ОСОБА_1 на службу не вийшов.

Відповідач вказав, що з метою з`ясування обставин відсутності з 25.02.2022 на службі капітана поліції ОСОБА_1 , а також надання письмового пояснення за вказаним фактом, 03.03.2022 о 10.30 членом дисциплінарної комісії було зателефоновано капітану поліції ОСОБА_1 за номером , однак абонент перебував поза межами обслуговування мережі. У подальшому останній на зв`язок так і не вийшов.

Відповідачем проводились заходи щодо направлення рекомендованим листом на адресу місця проживання ( АДРЕСА_2 ) капітану поліції ОСОБА_1. виклику для надання пояснень по суті.

Загальновідомим є факт про те, що на момент повідомлення позивача відділення поштового зв`язку № 52 м. Харків Поштамт - Центру поштового зв`язку № 1 м.Харків Харківська дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" не працювало у зв`язку із введенням воєнного стану.

Службовим розслідування встановлено, що старший інспектор з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 25.02.2022 самовільно покинув службу та до теперішнього часу до підрозділу не прибув.

Вказані обставини позивачем не заперечувались, утім, в позові він вказує, що не прибув на службу з метою вивезення рідних на захід України.

Поважних причин відсутності капітана поліції ОСОБА_1 на службі з 25.02.2022 по 03.03.2022 дисциплінарною комісією від час службового розслідування не встановлено.

За результатами службового розслідування встановлено, що старший інспектор з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 25.02.2022 по 03.03.2022 вчинив прогул, що є порушенням службової дисципліни, а саме недотримання вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно- правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, у частині дотримання правил внутрішнього розпорядку.

За результатами службового розслідування 03.03.2022 начальником ГУНП в Харківській області затверджено висновок, відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушені вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, у частині дотримання правил внутрішнього розпорядку, необхідно застосувати до старшого інспектора з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №152 до старшого інспектора з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №151 о/с старшого інспектора з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Не погоджуючись з такими висновками відповідача, вказаними наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-УІІІ) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 580-УІІІ поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Основні повноваження поліції, визначені в статті 23 Закону № 580-УІІІ. згідно до частини першої - поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення (пункт 2); вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення (пункт 3); у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (пункт 8).

Виконання інших (додаткових) повноважень може бути покладене на поліцію виключно законом (частина перша статті 24 Закон № 580-УІІІ).

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина друга статті 24 Закон № 580-VIII)

Другий абзац статті 17 Конституції України визначає, що забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування його державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Загальновідомим є факт, що 24.02.2022 Російська федерація розпочала повномасштабне вторгнення і проведення військових дій на території України.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідними указами Президента України дію воєнного стану продовжено, він триває і на момент розгляду справи.

Також загальновідомим фактом є проведення активних бойових дій, артилерійських та ракетних обстрілів на території Харківської області та міста Харкова з 24 лютого 2022 року і на момент розгляду справи.

Учасниками справи не заперечується, що позивач був відсутній на службі з 25.02.2022 по 03.03.2022, про що складено акт, який долучено до матеріалів службового розслідування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІП службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Внутрішній розпорядок дня поліцейських, державних службовців та працівників підрозділів ГУНП в Харківській області, затверджений наказом ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Як вже зазначалось судом, за результатами службового розслідування встановлено, що старший інспектор з ОД 4 відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового управління) «КОРД» ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 25.02.2022 по 03.03.2022 вчинив прогул, що є порушенням службової дисципліни, а саме недотримання вимог пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно- правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, у частині дотримання правил внутрішнього розпорядку.

У зв`язку з вищевикладеним відповідачем зроблено висновок про те, що подальше проходження служби в Національній поліції України капітаном поліції ОСОБА_1 не є доцільним.

Суд також зважає на аргументованість доводів відповідача про необхідність несення служби позивачем у контексті того, що за період воєнного стану на момент подання відзиву 8 поліцейських загинуло та 78 поліцейських поранено. Кожен з них виконував покладені на нього обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію», незважаючи на реальну загрозу життю, та в першу чергу ставив інтереси, права та безпеку Українського народу вище власного життя та власних інтересів, залишаючись у місті Харкові та Харківській області, та проявляючи мужність та вірність Присязі, що не можна стверджувати про позивача. Так, позивач повинен був безумовно з`явитися на службу у визначений для нього командиром день та виконувати завдання поліції, передбачені законом в умовах воєнного часу в інтересах Українського народу, як робили це інші поліцейські ГУНП в Харківській області.

У рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: «У Доповіді "Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини».

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrйditer - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 зазначив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

Відповідач також зазначає, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підсумовуючи наведене вище, слід дійти висновку, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з урахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

При визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, його характеристика, а також шкоду, завдану авторитету органів поліції.

Крім того, обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення, тобто належить до дискреційних повноважень відповідача, який за умови встановлення факту порушення службової дисципліни має право з урахуванням всіх обставин справи та особи порушника обрати один з визначених законом видів покарання.

З огляду на зазначене, притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби саме на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є правомірним.

Як передбачено частиною першою статті 64 Закону № 580-УІІІ - особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Присяга поліцейського зобов`язує вірно служити, дотримуватися законодавства, поважати права людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського. Авторитет поліції багато в чому пов`язується з авторитетом поліцейського, оцінкою його поведінки як у професійній сфері, так і поза межами його професійної (службової) діяльності. Поліцейський повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини. його поведінка була бездоганною.

Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений забезпечити дотримання публічним службовцем - поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з частиною другою статті 18 Закону № 580- VIII інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

Частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки: 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень: 4)безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону: 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника: 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку: 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції: 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до вимог абзаців другого та третього пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правил етичної поведінки) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Разом з цим, Дисциплінарним статутом визначено, що наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Верховний Суд у постанові від 07.03.2019 (справа № 819/736/18, пункт 60) та у постанові від 05.03.2020 (справа № 815/4478/16, пункт 48) встановив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Оцінюючи аргументи учасників справи стосовно процедури проведення службового розслідування, суд зазначає таке.

Щодо посилань позивача на порушення його права на захист, гарантованого статтею 18 Дисциплінарного статуту, суд зазначає, що відповідачем відповідно до вимог Дисциплінарного статуту здійснювались заходи щодо повідомлення позивача про проведення службового розслідування, утім, з незалежних від відповідача причин таке повідомлення не реалізовано, у тому числі, як зазначає відповідач, позивач проігнорував телефонний дзвінок від відповідача.

У той же час позивач не надав до суду жодних доказів того, що він, залишаючи службу, в подальшому намагався зв`язатися із керівником або колегами.

Так, позивач зазначає, що він відбув на захід країни з метою евакуації рідних, що, утім, не нівелює його обов`язку нести службу, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку та бути вірним присязі на вірність Українському народові.

З урахуванням вищевикладеного суд не вбачає жодних процедурних порушень при проведенні службового розслідування та порушення гарантій права позивача на захист.

Щодо застосування до позивача найтяжчого дисциплінарного стягнення та невідповідність висновку службового розслідування, наказу про звільнення зі служби в поліції вимогам частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Статтею 29 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

При цьому, дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків.

З огляду на системний аналіз наведених правових норм, чітко вбачається, що в основі поведінки поліцейського закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівники поліції повинні діяти па підставі та у межах повноважень, у спосіб, що визначений законодавством. Вони повинні усвідомлювати значимість своєї місії. їх поведінка повинна зміцнювати та підтримувати довіру суспільства до Національної поліції України. Поліцейські зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти поведінки, у зв`язку з чим добровільно беруть на себе більш істотні обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час виконання службових обов`язків, так і в поведінці у побуті. Дотримання бездоганної поведінки і безумовне виконання вимог чинного законодавства є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Суд зважає на те, що суттєвою обставиною, за якої вчинений дисциплінарний проступок, є воєнний стан, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження, а Український народ розраховує на те, що поліцейські як представники держави будуть сумлінно виконувати свої обов`язки. Вчинений позивачем проступок свідчить про повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, проявленим абсолютно безвідповідальним ставленням його до Українського народу, якому він зобов`язаний служити, недотриманням своїх службових обов`язків, що є грубим порушенням службової дисципліни та абсолютно дискредитує позивача як поліцейського.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідач вказав, що під час проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією були взяті до уваги усі істотні та суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи.

Посилаючись на приписи частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту відповідач вказав, що у випадку незастосування крайнього заходу до поліцейського, який вчиняв прогули у той час коли необхідно було боронити народ та виконувати свої поліцейські обов`язки у стані підвищеної готовності, це стало б негативним прикладом для інших поліцейських та могло дати їм привід думати, що вони теж можуть безкарно вчиняти такі дії, які вчинив позивач.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №320/3085/20 працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Порушення моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Оцінюючи у означеному аспекті підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд зважає на те, що обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку склалися у перші дні повномаштабного вторгнення РФ на територію України, при цьому позивач займав посаду поліцейського та у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України мав брати участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина друга статті 24 Закону № 580).

Відтак, є аргументованими твердження відповідача про те, що позивач в перші дні війни та в подальшому, нехтуючи Присягою, порушуючи обов`язок служити Українському народу, сумлінно виконувати свої службові обов`язки, визначені статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» прийняв рішення не з`являтися на службу, самоусунувся від виконання основних та додаткових завдань, покладених на ГУНП в умовах правового режиму воєнного стану, оголошеного на всій території України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд приходить до висновку про те, що вчинений позивачем проступок під час дії воєнного стану на території України, з урахуванням особливостей проходження служби, несумісний з високим званням поліцейського.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до частини третьої статті 22 Дисциплінарного статуту - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Судом встановлено, що процедурні порушення при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу відповідачем не допущено.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування стосовно епізоду безпідставного не виходу на службу та порушення Присяги поліцейського забезпечено дотримання частини другої статті 19 Конституції України, обставини події з`ясовані повно та вичерпно, діяння поліцейського кваліфіковано правильно, норми закону визначені вірно, зміст приписів цих норм витлумачено без помилок, взято до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, наслідки вчиненого поліцейським діяння не спотворено, міру юридичної відповідальності обрано без явного та очевидно нерозумного перевищення меж свободи адміністративного розсуду, а тому підстави для скасування оскаржуваних наказів відсутні, а інші позовні вимоги як похідні також задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61000, ) визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 13 жовтня 2022 року.

Суддя Олексій Котеньов