Справа № 200/14433/21
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року Справа№200/14433/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач 17 червня 2021 року звернулась до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 25.06.2021 №20 в призначенні пенсії позивачу було відмовлено, у зв`язку з недосягненням віку 54 роки 6 місяців, тому що на момент звернення вік позивача склав 51 рік 11 місяців 26 днів та за відсутністю пільгового стажу за Списком №2 10 років, за підрахунками відповідача 1 пільговий стаж позивача склав 5 років, страховий 33 роки 10 місяців 12 днів. Позивач зауважив, що відповідно до розрахунку відповідача 1 до пільгового стажу за Списком №2 позивачу зараховані наступні періоди: з 13.05.1991 по 31.12.1991; з 01.01.1992 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 05.01.2005; з 06.01.2005 по 31.05.2005; з 01.06.2005 по 31.10.2005; з 01.11.2005 по 27.02.2006; - загалом 14 років 09 місяців 15 днів. Позивач зазначив, що відповідачем 1 при підрахунку пільгового стажу була допущена арифметична помилка. Крім того з листа відповідача 2 від 26.08.2021 року, вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії є лише недосягнення пенсійного віку. Окрім цього, відповідачем 1 були не зараховані періоди роботи позивача за Списком №2: з 28.02.2006 по 04.09.2012 машиністом конвеєра на дільниці шахти «Димитрова» в/о «Красноармійськвугілля»; з 01.10.2012 по 05.12.2012 машиністом конвеєра ТОВ «Група ТВР»; з 14.01.2013 по 22.10.2019 пробовідбірником ПАТ «ЦОФ «Комсомольська». Як зазначив позивач усі вищезазначені періоди її роботи, належним чином відображені у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.08.1987 року. Позивач вважає, що рішення відповідача 1 протиправне та відповідач 1 зобов`язаний повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який уповноважений розглянути подану заяву позивача. Розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 25.06.2021 прийнято Рішення про відмову в призначенні пенсії за №20 у зв`язку з тим, що позивач на дату звернення 17.06.2021 не досягла необхідного пенсійного віку, передбаченого абзацом першим пунктом другим частини 2 статті 114 Закону України №1058. Відповідач 1 зауважив, що відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області всебічно розглянувши надані позивачем документи встановив, що стаж роботи позивача на дату звернення складає: загальний страховий стаж - 33 роки 10 місяців 12 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 5 років. З огляду на вищевикладене відповідач 1 вважає рішення про відмову в призначенні пенсії від 25.06.2021 №20 законним та обґрунтованим, складеним на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства. Відповідач 1 просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач 17 червня 2021 року звернулась на Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача 1 від 25.06.2021 року, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення такого виду пенсії. Згідно постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління пенсійного фонду України» з 01.04.2021 органи фонду застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву і де проживає заявник. Саме тому, рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу прийнято відповідачем 1. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідач 2 зазначив, що аналіз вказаних норм свідчить про те, що жінки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ №1058 лише після досягнення відповідного віку і за наявності страхового стажу у жінок не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При цьому, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, зокрема, жінки, які народилися у період з 1 квітня 1969 по 30 вересня 1969 року у 54 роки 6 місяців. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 ЗУ №1058 за Списком №2, позивачу виповнилось 52 роки. Таким чином, з аналізу вищенаведених норм пенсійного законодавства на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, позивач не досягла необхідного пенсійного віку 54 роки 6 місяців для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст. 114 ЗУ №1058, а тому підстави для призначення їй такої пенсії у пенсійного органу були відсутні. Відповідач 2, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 залучено в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 заяву відповідача 2 про залучення співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області залишено без задоволення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2022 справу №200/14433/21 прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

17.06.2021 року позивачка звернулась через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 20 від 25.06.2021 року відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 . В даному рішенні зазначено:

- Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 17.06.2021;

- Пенсійний вік визначений пп.2 п.2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 54 роки 6 місяців;

- Вік заявника 51 рік 11 місяців 26 днів;

- Необхідний страховий стаж, визначений пп.2 п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 23 роки, з них не менше 10 років на роботах по Списку №2;

- Страховий стаж особи становить 33 роки 10 місяців 12 днів, з них 5 років на роботах по Списку №2;

- Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу;

- Працює;

- На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача 1 стосовно не призначення пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виключно цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до 23.01.2020) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного Рішення визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, зокрема:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, з 23.01.2020 - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі № І-р/2020, зокрема положення п. б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, підлягають застосуванню у наведеній у цьому Рішенні редакції.

Разом з тим залишаються чинними відповідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Щодо даної спірної ситуації, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом бст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 54 роки 6 місяців за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 36426/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, приєднані до справи доказами, суд констатує, що обрані адміністративним органом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав відповідні документи.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, відповідачем 1 була допущена арифметична помилка при підрахунку пільгового стажу за Списком №2. Суд дослідивши матеріали справи встановив, що відповідно до рішення відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії від 25.06.2021 №20 не вбачається, які саме періоди роботи були зараховані, а які навпаки не були зараховані позивачу до її пільгового стажу за Списком №2. Але, відповідно до наявного в матеріалах справи стажу для розрахунку ОСОБА_1 , алгоритм розрахунку пенсія за віком (ЗУ №1058) форми РС право; номер ПС:20; з якого вбачається, що загалом до періодів роботи позивача за Списком №2 зараховані наступні періоди її роботи: з 13.05.1991 по 31.12.1991 (7 місяців 19 днів); з 01.01.1992 по 31.12.2003 (12 років); з 01.01.2004 по 05.01.2005 (1 рік 1 місяць); з 06.01.2005 по 31.05.2005 (5 місяців); з 01.06.2005 по 31.10.2005 (5 місяців); з 01.11.2005 по 27.02.2006 (4 місяці), тобто загалом 14 років 9 місяців 17 днів. Окрім цього в матеріалах справи міститься розрахунок ППВП ПФУ: «Призначення пенсії. Версія 1.6.71.1. Дата-час розрахунку: 24.06.2021 16:15» відповідно до якого в графі «Тривалість стажу», «В тому числі: Робота за списком №2» - зазначено 14 років 9 місяців 17 днів. В свою чергу, відповідач 1 у своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії від 25.06.2021 за №20 зазначив, що страховий стаж особи становить 33 роки 10 місяців 12 днів, з них 5 років на роботах по Списку №2.

З вищезазначеного розрахунку також вбачаються періоди роботи позивача, які навпаки відповідачем 1 при розрахунку пенсії не були зараховані позивачу до Списку №2, а саме були не зараховані наступні періоди:

- з 28.02.2006 по 13.04.2010 на ТОВ «Промислова компанія «Донецьке вугільне паливо»;

- з 28.04.2010 по 04.09.2012 на Філії «Збагачувальна фабрика ЗАТ «Донецьксталь» Металургійний завод»;

- з 01.10.2012 по 05.12.2012 на ТОВ «Група ТВР»;

- з 14.01.2013 по 22.10.2019 на ПАТ «ЦОФ «Комсомольська».

В матеріалах справи відсутня інформація стосовно підстав, з яких відповідачем 1 вищезазначені періоди роботи позивача не були їй зараховані до її пільгового стажу за Списком №2.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.1 ч. 2 Інструкція № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською, російською мовами.

Згідно з приписами ч. 2 Інструкція № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 дата заповнення від 04.08.1987, вбачається, що ОСОБА_1 в період:

- з 28.02.2006 по 13.04.2010 працювала в ТОВ «Промислова компанія «Донецьке вугільне підприємство», на посаді машиніста конвеєра 2 розряду та направлена на ділянку основного виробництва, - номера записів 8,9 в трудовій книжці;

- з 28.04.2010 по 04.09.2012 працювала в Філії «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь-Металургійний завод», на посаді машиніста конвеєра основного виробництва, - номера записів 10, 11, 12, 13 в трудовій книжці;

- з 01.10.2012 по 05.12.2012 працювала в ТОВ «Група ТВР», на посаді машиніста конвеєра 2 розряду основного виробництва, - номера записів 14, 15 в трудовій книжці;

- з 14.01.2013 по 22.10.2019 працювала в ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська», на посаді учня пробовідбірника 2 розряду (з 14.01.2013 по 31.03.2013), на посаді пробовідбірника 2 розряду (з 01.04.2013 по 22.10.2019), - номера записів 16, 17,18,19 в трудовій книжці.

Окрім цього, в матеріалах справи в наявності наступні довідки:

- довідка видана Філією «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод» від 14.04.2021 за №9, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно працювала на вищезазначеному підприємстві в якості машиніста конвеєра основного виробництва з 28.04.2010 року (наказ №50-к від 28.04.2010 року) по 04.09.2012 року (наказ №143к від 04.09.2012 року);

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 02.04.2021 року за №271, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на вищезазначеному підприємстві, виконувала роботи по збагаченню вугілля у період з 01.04.2013 по 22.10.2019 за посадою пробовідбірник 2 розряду, що передбачено Списком №2 розділ ІІ Підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування) випалювання руд і нерудних копалин, підрозділ а) робітники, код КП 2а підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36;

- наказ ПАТ «ЦЗФ «Комсомольська» від 10.10.2014 року №498/1 «Про підсумки проведення атестації робочих місць по умовам праці на ПАТ «ЦЗФ «Комсомольська», відповідно до якого був затверджений перелік робочих місць, виробництв професії та посади, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2. Відповідно до переліку №1 до вищезазначеного наказу право на пільгову пенсію за Списком №2 мають: Розділ ІІ, №13, номер робочого місця 55 пробовідбірник (позиція відповідно до постанови);

- наказ ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 10.10.2019 року №101/1-ОД «Про результати атестації робочих місць за умовами праці на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська», відповідно до якого був затверджений перелік робочих місць, виробництв професії та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників за Списком №2. Відповідно до додатку №1 до вищезазначеного наказу, відповідно до переліку робочих місць, професій і посад, робітникам яких підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 мають: Розділ ІІ, №12, номер робочого місця 73, 75 пробовідбірник.

Стосовно позовної вимоги позивача, щодо зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду роботи позивача: з 28.02.2006 по 04.09.2012 року машиністом конвеєру на дільниці шахти «Димитрова» в/о «Красноармійськвугілля», суд зазначає, що відповідно до наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 у зазначений період працювала:

- з 28.02.2006 по 13.04.2010 в ТОВ «Промислова компанія «Донецьке вугільне підприємство», на посаді машиніста конвеєра 2 розряду та направлена на ділянку основного виробництва, - номера записів 8,9 в трудовій книжці;

- з 28.04.2010 по 04.09.2012 працювала в Філії «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь-Металургійний завод», на посаді машиніста конвеєра основного виробництва, - номера записів 10, 11, 12, 13 в трудовій книжці.

Вищезазначений факт, також підтверджується довідкою, яка видана Філією «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод» від 14.04.2021 за №9, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно працювала на вищезазначеному підприємстві в якості машиніста конвеєра основного виробництва з 28.04.2010 року (наказ №50-к від 28.04.2010 року) по 04.09.2012 року (наказ №143к від 04.09.2012 року) та формою ОК-5, відповідно до якої у період з 28.02.2006 по 04.09.2012 позивач працювала на підприємствах ТОВ «Промислова компанія «Донецьке вугільне паливо» та Філії «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь Металургійний завод».

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне виконання роботодавцем своїх обов`язків на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.

Відповідно до приписів ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження пільгового стажу позивача з зарахуванням визначеного судом періоду.

Статтею 58 Закону 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що рішення відповідача 1 від 25.06.2021 року №20 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи що відповідачем 1 не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, є неправомірним та підлягає скасуванню. У зв`язку з чим вважає необхідним зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.06.2021 року з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії висновків суду та зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи позивача: з 28.02.2006 по 13.04.2010 в ТОВ «Промислова компанія «Донецьке вугільне підприємство» на посаді машиніста конвеєра 2 розряду; з 28.04.2010 по 04.09.2012 в Філії «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь-Металургійний завод», на посаді машиніста конвеєра основного виробництва; з 01.10.2012 по 05.12.2012 в ТОВ «Група ТВР» на посаді машиніста конвеєра 2 розряду основного виробництва; з 14.01.2013 по 22.10.2019 в ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» на посаді пробовідбірника 2 розряду.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідачем протиправно не призначено позивачу пенсію, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуюче вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 13.10.2021, позивач за подання адміністративного позову сплатив 908,00 грн. судового збору.

Отже, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26 ), до відповідача 2: Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ), про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26 ) від 25.06.2021 року №20 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 17.06.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії висновків суду та зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи позивача: з 28.02.2006 по 13.04.2010 в ТОВ «Промислова компанія «Донецьке вугільне підприємство» на посаді машиніста конвеєра 2 розряду; з 28.04.2010 по 04.09.2012 в Філії «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» ПрАТ «Донецьксталь-Металургійний завод» на посаді машиніста конвеєра основного виробництва; з 01.10.2012 по 05.12.2012 в ТОВ «Група ТВР» на посаді машиніста конвеєра 2 розряду основного виробництва; з 14.01.2013 по 22.10.2019 в ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» на посаді пробовідбірника 2 розряду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 жовтня 2022 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець