Справа № 120/5833/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 жовтня 2022 р. Справа № 120/5833/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниця Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (пр-т космонавтів , 30, м. Вінниця, 21021)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниця Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача у вигляді розпорядження про припинення виплати з 01.05.2022 року внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , грошової допомоги на проживання, яка передбачена Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332; зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, на підставі заяви позивача від 02.04.2022 року з травня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що звернулась до відповідача із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам щодо себе та трьох неповнолітніх дітей. Відповідачем, за результатами розгляду вказаної заяви, призначена відповідна допомога. Однак, 01.05.2022 року відповідачем прийнято рішення у формі розпорядження про припинення позивачеві виплати допомоги на проживання у зв`язку з тим, що з 01.05.2022 року для визначення права на допомогу враховується Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який визначений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.04.2022 року № 80. Оскільки, позивач переміщена з м. Одеси, пров. Парашутний - території, яка не є окупованою, відповідачем сформовано розпорядження про припинення з 01.05.2022 року виплат позивачеві допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію розпорядження про припинення виплати допомоги на проживання позивачеві.

15.08.2022 року за вх. № 40826/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведені заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що у зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції позивач покинула своє постійне місце проживання та переїхала з дітьми в 2014 році із Луганської області до м. Іллічівськ Одеської області, де звернулись до уповноважено органу із заявою про взяття на облік та призначення грошової допомоги як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України. В лютому 2017 року позивач разом з дітьми переїхала до м. Одеси, де стали на облік як внутрішньо переміщені особи. На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг" позивачу та її дітям від 22.05.2017 року розпочато виплату вказаної допомоги. Рішенням управління соціального захисту населення в Малинівському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 17.12.2021 року позивачу припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з тим, що працівниками вказаного управління виявлено наявність у власності чоловіка позивача квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Про факт припинення виплати вищезазначеної допомоги позивача повідомлено листом від 24.12.2021 року. В березні 2022 року позивача з дітьми переїхала до м. Вінниці та 24.03.2022 року звернулась до відповідача із заявою та документами відносно себе та дітей щодо взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб у зв`язку із зміною місця проживання, оскільки раніше проживали за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі вказаної заяви відповідачем видано позивачу довідки про взяття на відповідний облік. 24.04.2022 року позивач звернулась із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, за результатами розгляду якої відповідачем 29.04.2022 року прийнято рішення про призначення вказаної допомоги на позивача та її дітей з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року. Відповідач зауважує, що з Постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022 року визначалось, що допомога надається особам, які перемістились з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводять бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнооб`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року №204. Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 16.04.2022 року визначено оновлені умови підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та встановлено, що за березень та квітень 2022 року допомога надається всім внутрішньо переміщеним особам згідно з постановою КМУ №332 від 20.03.2022 року. Проте, починаючи з травня 2022 року таку допомогу надають внутрішньо переміщеним особам, які перемістились з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних витрат. Відповідач вказує, що оскільки позивач перемістилась з м. Одеси, яке на момент звернення із заявою було внесені до переліку територій, на яких проводять бойові дії та яке визначалось в переліку, затвердженому розпорядженням КМУ №204 від 06.03.2022 року, її призначено допомогу у відповідності до вимог Порядку №332. Однак, м. Одеса з 01.05.2022 року відсутнє в переліку територіальних громад, де ведуться бойові дії, а тому відповідачем припинено виплату вказаної допомоги за травень 2022 року. Відповідач не погоджується з позицією позивача, що припинення виплати грошової допомоги у зв`язку з тим, що остання вважається переміщеною собою з м. Одеси, є протиправним, так як зареєстрованим місцем проживання позивача є с. Вільхове Луганської області і тому вона вважається внутрішньо переміщеною особою саме з Луганської області. Відповідач зауважує, що єдиним документом, який свідчить про місце знаходження та обліку внутрішньо переміщеної особи є довідка про взяття на вказаний облік, а позивач, в свою чергу, перебувала на обліку до березня 2022 року за фактичним місцем проживання/перебування АДРЕСА_3 . На думку відповідача, для отримання допомоги внутрішньо переміщеним особами у відповідності до Порядку №332 необхідне дотримання таких умов: отримувати щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання станом на 24.02.2022 року або бути облікованим на території, включеній у розпорядження КМУ №204 від 06.03.2022 року. Позивач з грудня 2021 року не отримувала вищевказану виплату, однак виплата допомоги у м. Вінниця оформлена у зв`язку з тим, що в редакції розпорядження КМУ від 06.03.2022 року №204 Одеська область до 24.02.2022 року входила до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка". Проте з 01.05.2022 року така підстава для отримання позивачем допомоги внутрішньо переміщеної особи відсутня, адже відповідно до Постанови КМУ №457 від 16.04.2022 м. Одеса не є територією проведення бойових дій. З огляду на викладене відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

12.08.2022 року за вх.№40615/22 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зауважує, що Постановою КМУ № 332 від 20.03.2022 року законодавцем визначено, що "починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістились з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополь...." , тобто використовується термін "перемістились, а не "обліковувались". Позивач відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи від 28.03.2022 року та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 24.10.2020 року перемістилась саме з зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_4 . Отже, не зважаючи на неодноразову зміну позивачем місяця фактичного перебування, вона є внутрішньо переміщеною особою саме з Луганської області.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач з 28.03.2022 року перебуває на обліку відповідача як внутрішньо переміщена особа із зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою № 509- від 28.03.2022 року.

02.04.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам.

29.04.2022 року відповідачем, за результатами розгляду вказаної заяви, призначено відповідну допомогу з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року на позивача - в розмірі 2 000 грн., та її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - по 3 000 грн на кожну дитину.

В подальшому відповідачем, з посиланням на абз. 8 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, зроблено масовий перерахунок особових справ для визначення права на допомогу та згідно отриманої інформації визначено, що адреса переміщення позивача АДРЕСА_3 не є окупованою територією та не має ознаки зруйнованого житла. На підставі зазначеного відповідачем сформовано розпорядження про припинення з 01.05.2022 року виплати позивачеві допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Позивач, не погоджуючись з таким розпорядженням відповідача, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

До 20.03.2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг".

Позивач та троє її дітей з 13.04.2017 року перебували на обліку управління соціального захисту населення в Малинівському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як внутрішньо переміщені особи та відповідно до вимог Постанови КМУ від 01.10.2014 року № 505 отримували з 01.04.2017 року до 17.12.2021 року допомогу переміщеним особам на проживання.

20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до п.1 Порядку № 332 він визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядку № 332).

П. 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені впереліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Згідно з п.3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що позивач до 24.02.2022 року обліковувалась за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою від 13.04.2017 року №.

В редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року № 204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», на яке міститься посилання в п.2 Порядку №332, станом на початок війни, а отже і до 24.02.2022 року Одеська область входила до відповідного переліку.

На підставі вказаного відповідачем призначено грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року, зокрема, на позивача - в розмірі 2 000 грн., та її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - по 3 000 грн на кожну дитину.

Водночас, 19.04.2022 року до Постанови Кабінету Міністрів України № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» внесені зміни, зокрема, п. 3 доповнено абзацом, який визначає, що починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Керуючись зазначеним змінами відповідач зробив масовий перерахунок особових справ для визначення права на допомогу та згідно отриманої інформації ним визначено, що адреса переміщення позивача АДРЕСА_3 не є окупованою територією та не має ознаки зруйнованого житла. На підставі зазначеного відповідачем сформовано розпорядження про припинення з 01.05.2022 року виплати позивачеві допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Позивач не погоджується із тим, що відповідач визначив адресу її переміщення саме АДРЕСА_3 , а не АДРЕСА_4 і як наслідок, на підставі цього припинив виплату грошової допомоги.

В контексті зазначеного, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Ст. 4, 5 вищезгаданого закону визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Отже, з аналізу процитованих норм слідує, що для цілей та обліку внутрішньо переміщених осіб, призначення їм грошової допомоги адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч. 1 ст 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Довідка про взяття на облік засвідчує лише місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, що змусили таку особу залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

В даному випадку, адресою покинутого місця проживання позивача є АДРЕСА_4 , що підтверджується матеріалами справи. Натомість АДРЕСА_3 є адресою проживання позивача на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", та взяття позивача на відповідний облік.

На переконання суду, подальша зміна місця проживання позивача шляхом переїзду до м. Вінниця не змінює факту вимушеного переміщення позивача саме з Луганської області.

Відповідач аргументуючи підстави прийняття рішення про припинення позивачеві з 01.05.2022 року виплати грошової допомоги ототожнив місце обліку та місце переміщення позивача, зазначивши, що адресою переміщення позивача є АДРЕСА_3 .

Проте суд звертає увагу, що в розпорядженні про припинення виплати допомоги внутрішньо переміщеній особі з 01.05.2022 року відповідач зазначає адресу переміщення позивача Луганська обл., Станично-Луганський р-н.

З огляду на викладене, позивач є внутрішньо переміщеною особою, які перемістилися з території територіальної громади, що перебуває в тимчасовій окупації (відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)), а відтак станом на 01.05.2022 року підстав для припинення позивачеві виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам не існувало.

Відтак, рішення відповідача у вигляді розпорядження про припинення позивачеві вказаної виплати з 01.05.2022 року є протиправними та підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332, на підставі заяви позивача від 02.04.2022 року із травня 2022 року, суд зазначає таке.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на те, що судом задоволено позовну вимогу про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача про припинення позивачеві вказаної виплати з 01.05.2022 року, відповідно суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача з 01.05.2022 року поновити виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332.

Суд зазначає, що відповідача зобов`язано саме поновити виплату допомогу, а не призначити з огляду на те, що позивачеві вже була призначена відповідна допомога з 01.03.2022 року, що свідчить про встановлення відповідачем наявності в позивача права на її отримання, а відтак, відсутня потреба в повторному розгляді питання щодо призначення зазначеної допомоги. Оскільки припинення виплати з 01.05.2022 року визнано судом протиправним, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача поновити виплату позивачеві допомоги.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає за доцільне відмітити, що КАС України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 287 КАС України.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 382 та 383 КАС України, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

В свою чергу, суд також вказує, що застосування заходів судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Про доцільність застосування таких заходів суд вирішує в кожній конкретній ситуації окремо з огляду на характер спірних правовідносин, сторін, а також ймовірну можливість невиконання особою, не на користь якої ухвалено рішення, приписів суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність застосування до відповідача такого заходу судового контролю як подання звіту. Разом з тим, у суду немає жодних доказів, що свідчили б про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про недоцільність застосування до відповідача такого заходу судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

Суд при прийнятті рішення у даній справі також враховує рішення Європейського суду з прав людини та звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 744 грн. 30 коп..

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", Постанову Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року№332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниця Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниця Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради у формі розпорядження про припинення виплати з 01.05.2022 року внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , грошової допомоги на проживання, яка передбачена Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниця Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з 01.05.2022 року поновити виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 744 грн. 30 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниця Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (пр-т космонавтів , 30, м. Вінниця, 21021, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.10.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна