Справа № 200/4287/22
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року Справа№200/4287/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

7 вересня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Відповідач 2) з вимогами:

- визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо неврахування під час призначення пенсії позивачу його пільгового стажу роботи за весь час відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії №98 від 4 серпня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за №98 від 04.08.2022 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до відповідно до п. 2 ст.114 розділу ХІV-І Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 27.07.2022 та призначити останньому пенсію на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.2 ст.114 розділу ХІV-І Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відповідальність за ведення якої покладено на роботодавця. Проте пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи зазначені в трудовій книжці у зв`язку із недоліками у її заповненні, та як наслідок відмовив у призначенні пенсії, що зумовлено недостатністю страхового стажу. Позивач вказав, що виявлені недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи у разі відсутності у відповідача доказів, які б спростували факт роботи на підприємстві.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відзив на адміністративний за змістом якого просив відмовити у задоволення позовних вимог. Відповідач 2 вказав, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 09.08.1985 по 23.10.1985, з 05.03.1988 по 12.07.1991, з 12.07.1991 по 04.06.1996, з 07.09.1996 по 01.09.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 01.05.2000 по 25.06.2000 оскільки трудова книжка видана з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993№58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, а саме відсутність дати видачі та печатки на титульній сторінці документа. Також відповідач 2 вказав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача - 2 призначити пенсію позивачеві, оскільки заяву позивача розглядав відповідач 1, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, та саме його рішенням відмовлено в призначенні пенсії, до того ж призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

У встановлений судом строк відповідачем - 1 відзиву на позов не було подано. Лопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не надходило.

Положеннями частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд розцінює неподання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання даного позову.

Ухвалою судді від 12 вересня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідачів докази по справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою від 27.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 4 серпня 2022 року №98 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Так, згідно із вказаним вище рішенням вік заявника 55 років, страховий стаж становить 25 років 11 місяців 22 дні, пільговий стаж за Списком №2 13 років 3 місяці 18 днів. При цьому вказано, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки трудова книжка видана з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, а саме відсутність дати видачі та печатки на титульній сторінці документа.

Які саме періоди роботи не зараховані до страхового стажу позивача спірне рішення не містить. При цьому зазначено, що до пільгового стажу зараховано всі періоди.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне

страхування (далі - Закон №1058) передбачено, що пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників призначається на умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пенсію за віком на пільгових умовах працівникам, які зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці визначених п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список № 2) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 06 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року не менше 29 років у чоловіків.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи та яка надавалась відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, в розділі «Відомості про роботу» містить відповідні записи про роботу позивача. Будь-яких порушень внесення зазначених записів відповідачем під час розгляду питання про призначення пенсії позивачу не встановлено.

У відомостях про особу на першому (титульному) аркуші трудової книжки відсутня дата видачі трудової книжки (рік заповнення) та печатка підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні загального стажу на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки були виявлені порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, а саме: на першій сторінці трудової книжки відсутня печатка та дата видачі.

Проте, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на невідповідність відомостей про особу трудової книжки позивача вимогам п. 2.12 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 оскільки на час заповнення належної позивачу трудової книжки НОМЕР_1 , була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.

Водночас, з положень Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено із порушенням відомості про особу в трудовій книжці.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів про особу трудовій книжці.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що це не може бути підставою для відмови позивачеві для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Положеннями Закону 1058-ІУ, підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. В даному випадку під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, суд дійшов до висновку, що не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, що свідчить про те, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, ураховуючи, що заява позивача була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Сумський області, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 27.07.2022 із урахуванням висновків суду.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області лише було направлено повідомлення про відмову в призначенні пенсії та ураховуючи, що цей орган не розглядав заяву позивача, підстави для зобов`язання останнього повторно розглянути заяву про призначення пенсії відсутні. Відтак позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суд зазначає, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 04.08.2022, ураховуючи, що у спірних правовідносинах негативні наслідки для позивача створює саме вказане рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом скасування рішення про відмову у призначенні пенсії.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію суд зазначає, що повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Крім того суд наголошує, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві суд відмовляє.

На підставі викладеного вище, обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даній справі є прийняття рішення про визнання протиправним та скасування Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.08.2022 рол відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 27.07.2022 з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанцій про сплату судового збору, позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №98 від 04.08.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: Сумська обл., м. Суми, вул. Пушкіна, б.1, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 27.07.2022 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: Сумська обл., м. Суми, вул. Пушкіна, б.1, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв