Справа № 420/11016/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, в якому позивач просить:

- взнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.04.2017 року по 02.08.2022 року включно.

- зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.04.2017 року по 02.08.2022 року включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022 року у справі №420/13046/21 відповідачем 03.08.2022 року виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 42929,74 грн. Оскільки позивача було виключено зі списків 02.04.2017 року, а остаточну виплату відповідачем здійснено 03.08.2022 року, то відповідачем затримано розрахунок з 03.04.2017 року по 02.08.2022 року на 1948 днів. Враховуючи, що затримка відповідачем виплати позивачу індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій є протиправною, тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

01.09.2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник зазначає, що станом на 02.04.2017 трудові відносини між позивачем та роботодавцем не припинялися, а тому вимори про стягнення з університету середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та передчасними.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 28.08.2015 року по 02.04.2017 року у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського.

Наказом ТВО начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського генерал майора П.В. Щиппанського від 16.02.2017 року № 69, на підставі наказу МОУ (по особовому складу) від 31.03.2017 № 220, з 02 квітня 2017 року виключено зі списків особового складу університету, всiх видів забезпечення та вважати таким, що вибув до нового місця служби підполковника ОСОБА_1 , до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с.16).

Судом встановлено, що за період з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2017 року індексація грошового забезпечення позивачеві не нараховувалась.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №420/13046/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (Повітрофлотський проспект,28, м.Київ, 03049) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо невиплати в повному розмiрi iндексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 02.04.2017 року. Зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.04.2017 року, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року змінено, виклавши третій абзац резолютивної частини у наступній редакції: «Зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.04.2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року, з урахуванням проведених виплат.». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня року 2021 року залишено без змін.

03.08.2022 року на виконання рішення суду по справі №420/13046/21 Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського нараховано та виплачено позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.04.2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року, з урахуванням проведених виплат..

Позивач вважає, що відповідачем має бути відшкодовано середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Вказані нормативно-правові акти не визначають підстави та порядок відшкодування військовослужбовцям за затримку виплати належних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим в таких випадках мають застосовуватися норми трудового законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд наголошує, що стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Як встановлено судом, позивача Наказом ТВО начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського генерал майора П.В. Щиппанського від 16.02.2017 року №69, на підставі наказу МОУ (по особовому складу) від 31.03.2017 №220, з 02 квітня 2017 року виключено зі списків особового складу університету.

Суд зазначає, що 02.04.2017 року є останнім днем перебування позивача на службі, а тому саме із 03.04.2017 року розпочинається перебіг строку затримки повного розрахунку при звільненні.

Рішення суду у справі № 420/13046/21 відповідачем виконано 03.08.2022 року.

Таким чином, час затримки остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні з військової служби включає період з 03.04.2017 року (дата виключення зі списків особового складу військової частини) по 03.08.2022 року (дата виплати вищезазначеної суми).

Враховуючи, що позивачу виплачена належна йому сума взнати індексації грошового забезпечення за період з 03.04.2017 року по 02.08.2022 року не в день звільнення, а із затримкою, вимоги позивача за даним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволеною.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо стягнення витрат у вигляду судового збору відсутні.

Доказів щодо понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не місять.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 173-183, 192-228, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.04.2017 року по 02.08.2022 року включно.

Зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 03.04.2017 року по 02.08.2022 року включно.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач Національний університет оборони України імені Івана Черняховського (03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 28; ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 13.10.2022 року.

Суддя Н.В. Бжассо