Справа № 280/7318/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 280/7318/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №280/7318/20 (головуючий суддя у першої інстанції Семененко М.О., рішення ухвалене та складене 02 серпня 2021 року в приміщенні Запорізького окружного адміністративного суду ) за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі відповідач ), в якому просив:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 283 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 283 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України №260 - з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань за 2018, 2019 та 2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання «полковник юстиції» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з 26 березня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р(ІІ)2020;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 починаючи з 11 вересня 2020 року компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2004-2020 роках проходив службу в органах прокуратури України, наказом виконуючого обов`язки військового прокурора об`єднаних сил від 10.09.2020 року його звільнено з посади начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері Військової прокуратури об`єднаних сил. При звільненні зі служби з ним не проведено усіх необхідних розрахунків. Так, йому виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби та компенсацію за невикористані 283 дні відпустки без урахування винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі також винагорода). Звертає увагу, що винагороду він отримував 5 років щомісяця, тобто вона мала постійний характер, а тому обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки мали бути здійснені з урахуванням винагороди. Крім того, при обчисленні розміру компенсації за невикористані дні відпустки протиправно не враховано положення пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України віл 07.06.2018 року №260 (далі Порядок №260), згідно якого компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з розрахунку: тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня. Також посилається на те, що при звільненні протиправно не здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань за 2018, 2019 та 2020 роки, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням військового звання «полковник юстиції», виходячи із 50 % розміру мінімальної заробітної плати за 2018, 2019, 2020 роки. Крім того, вважає, що на підставі рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №1-223/2018(2840/18) має право на отримання грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань за період з 26.03.2020 року по 11.09.2020 року, вихідної допомогу при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням розміру заробітної плати, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (далі Закон №1697-VII). Однак, при проведенні розрахунку відповідач безпідставно не врахував вказане рішення Конституційного Суду України. Також вважає, що має право на отримання компенсації у вигляді середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової прокуратури об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби без урахування винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби з урахуванням винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, та здійснити виплату нарахованої допомоги з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії Військової прокуратури об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби компенсації за невикористані 283 дні відпустки без урахування винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 283 дні відпустки з урахуванням винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, та здійснити виплату нарахованої компенсації з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач і відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з аналізу положень законодавства вбачається право військовослужбовців військових прокуратур, звільнених у запас, на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки на момент звільнення з посади з урахування, зокрема, кратності. Як вбачається із витягу з послужного списку, позивач має понад 16 років календарної вислуги.Таким чином, є протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не врахуванні розрахунку суми відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу наказу Міністерства оборони України № 260, відповідно до якого, грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такою розрахунку: тим, які мають вислугу 15 і більше календарних років, - 3,3 календарних дня.

Також апелянт зазначає, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26 березня 2020 року.Відповідно до розрахункового листа за 2020 рік військової прокуратури об`єднаних сил про складові заробітної плати/грошового забезпечення позивача вбачається, що він мав посадовий оклад у розмірі 5730-7750 грн. відповідно до положень Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505, що визнано не Конституційним.Відповідачем при звільненні позивача не було враховано рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 прийняте 26 березня 2020 року, отже грошові кошти, які були недоотримані, підлягають перерахунку та виплаті з урахуванням приписів рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020.

Апелянт також зазначає, що пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній на момент звільнення відповідача) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14.

Відповідно до Примітки додатку 14 «Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу» оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Відповідно до додатку 14 до постанови № 704, військовому званню "полковник" встановлено тарифний коефіцієнт 0,84,

Таким чином, вихідний показник, який повинен був братися у 2018 році для визначення розміру окладу позивача за посадою та військовим званням становив 1489,2 грн. (1 861,50 грн. х 0,84), у 2019 році - 1669,2 грн. (2086, 50 грн. х 0,84), у 2020 році - 1889,2 грн (2361, 50 грн х 0,84).

Відповідно до розрахункового листа за 2020 рік позивача вбачається, що останній отримував надбавку за військове звання «полковник юстиції» до свого звільнення у розмірі 1480,00 грн.

З огляду на що Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил безпідставно не враховано вищевказані положення, а відтак зменшено грошове забезпечення позивача, розрахованим з урахуванням окладу за військове звання «полковник юстиції» та інших виплат при звільненні, у зв`язку із чим необхідно задовольняти вимоги позивача в цій частині позову.

Апелянт наголошує, що тільки Законом України може визначатися оплата праці судді та прокурора (виплата грошового забезпечення відрядженим до прокуратури військовослужбовцям), а всі інші доплати постановами Кабінету Міністрів України окрім зменшення (урізання винагород).

Відповідачв апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанціїв частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що пункт 2 розділу І Порядкувиплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказ від 07.06.2018 року №260 (далі - Порядок № 260) визначає складові грошового забезпечення:щомісячні основні види грошового забезпечення;щомісячні додаткові види грошового забезпечення;одноразові додаткові види грошового забезпечення. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту). Позивач за час проходження служби не займав посади пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту. Винагорода за участь в АТО/ООС належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, який не враховується при обчисленні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців.

Одноразові додаткові види грошового забезпечення, у даному випадку - винагорода АТО/ООС виплачується особі під час дотримання двох умов, які передбачають її виплату, але не враховуються під час обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Під час обрахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні прокуратурою на підставі ст. 15 Закону №2011-XII було визначено, що позивач набув право на отримання такої допомоги та на підставі Порядку № 260 було вирахувано її розмір без урахування винагороди за участь в АТО/ООС.

За вимогами законодавства винагорода не відноситься до жодного з перелічених видів грошового забезпечення, отже її врахування під час здійснення розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки не передбачено вимогами діючого законодавства.

Отже, апелянт зазначає, що нормативний підхід до розуміння положень постанови №18 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011- ХП та правилами наказів Генерального прокурора від 26.07.2018 № 152 та Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 18, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХП. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується військовослужбовцям тільки за умови дотримання наведених у цій постанові двох підстав, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі у районі проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду будучи залученим до таких заходів відповідним наказом, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.Так само її не можливо включити до складу компенсації за невикористані дні відпустки.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотань чи заяв до суду не надали, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 26.06.2004 року по 27.07.2004 року проходив військову службу в Генеральній прокуратурі України, з 28.07.2004 року по 11.09.2020 року в органах військової прокуратури, має військове звання полковник юстиції.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням.

Згідно з довідкою Військової прокуратури об`єднаних сил від 10.09.2020 року №15-640 вих-20 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення з 02.11.2015 року по 30.04.2018 року та з 01.05.2018 року по 10.09.2020 року приймав участь в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України від 10.09.2020 року №449 полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері Військової прокуратури об`єднаних сил, відрядженого до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, відповідно до пункту 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX (далі - Закон №113-IX) та пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі-Закон №2232-XII), звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно з наказом Військової прокуратури об`єднаних сил від 10.09.2020 року №583к полковника юстиції ОСОБА_1 , звільненого з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 Закону №2232-XII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 11.09.2020 року звільнено з посади начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військової сфері Військової прокуратури об`єднаних сил, та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури об`єднаних сил усіх видів забезпечення та направлено його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби. Крім того, відділу фінансування та бухгалтерського обліку Військової прокуратури об`єднаних сил наказано провести повний розрахунок у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби до його виключення зі списків особового складу Військової прокуратури об`єднаних сил.

Як слідує з розрахункового листа за вересень 2020 року, позивачу, окрім поточних виплат (оклад, звання, вислуга, надбавка за ОВЗ, премія, індексація доходів, винагорода) виплачено компенсацію за невикористані 283 дні відпустки в розмірі 381045,35 грн., та одноразову допомогу при звільненні військовим в сумі 161574,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закону №1697-VII.

Відповідно до статті 1 Закону №1697-VII (тут й надалі у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №113-IX) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно зі статтею 7 Закону №1697-VII систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

До військових прокуратур належать Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.

Відповідно до змісту частини 4 статті 27 Закону №1697-VII порядок проходження військової служби громадянами України у військовій прокуратурі визначається відповідним положенням, яке затверджується Президентом України. Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Військові звання вищого офіцерського складу військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби.

Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.

Згідно з частинами 2, 3 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 8 вказаної статті 81 Закону №1697-VII визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 83 Закону України №1697-VII на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

25.09.2019 року набрав чинності Закон №113-IX, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX визначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

На виконання Закону 113-IX 05.02.2020 року Генеральним прокурором видано наказ №66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)», пунктом 4 якого перейменовано юридичну особу «Військова прокуратура об`єднаних сил» у «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом Генерального прокурора «Про день початку роботи обласних прокуратур» від 08.09.2020 року №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що до дня початку роботи Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил військовослужбовці Військової прокуратури об`єднаних сил у своїй діяльності керуються Законом №1697-VII, при цьому, вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону №2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для військовослужбовців. Тобто, на військовослужбовців військової прокуратури поширюється законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби.

При цьому, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.11.2020 року у справі №640/19556/18, частиною 8 статті 81 Закону №1697-VII передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом. Тобто, наведеною нормою визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури виплачується саме грошове забезпечення. Разом з тим, відносини в контексті виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах врегульовані цим же законом, а саме частиною 4 статті 27 та частиною 4 статті 83. Тобто, положення частини 8 статті 81 Закону №1697-VII підлягають застосуванню у сукупності із частиною 4 статті 27 та частиною 4 статті 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, яке регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту. Визначення частиною 8 статті 81 Закону №1697-VII складу грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє від обов`язку здійснювати виплату складових грошового забезпечення відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

За змістом статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі-Закон №2011-XII).

Відповідно до частин 2 - 4 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

За змістом частини 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до положень пункту 5 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (чинного, на час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги) одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою.

Згідно з пунктом 2 розділу XXXII Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Пунктом 6 розділу ХХХІ Порядку №260 встановлено, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

При цьому, пунктом 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських" установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Генеральної прокуратури України від 26 липня 2018 року № 152 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок № 152).

Пунктом 1 розділу II Порядку № 152 передбачено, що військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.

Пунктом 3 та 5 розділу II Порядку № 152 визначено, що винагорода виплачується пропорційно часу участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі у цих заходах до дня завершення такої участі, на підставі відповідних наказів керівництва штабу антитерористичної операції, Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України та інших оперативних штабів про включення (виключення) військовослужбовців до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з метою виконання службових завдань.

За час звільнення від виконання службових обов`язків, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (крім випадків безперервного стаціонарного лікування після отриманих поранень (контузії, травми, каліцтва), у щорічній основній, щорічній додатковій відпустках, відпустці за сімейними обставинами, відрядження за межі районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду виплата винагороди не здійснюється.

Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку № 152 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури.

У разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з військовослужбовцем винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17.

Приймаючи постанову від 10 листопада 2021 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Таким чином, розрахунок грошової допомоги при звільненні позивача повинен був проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнено зі служби. Позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення з 02.11.2015 року по 30.04.2018 року та з 01.05.2018 року по 10.09.2020 року, на підставі чого отримував винагороду.

З розрахункових листів позивача, зокрема,за період з серпня 2018 року по вересень 2020 року (т.1. а.с.127-138) вбачається, що позивачу нараховувалася та виплачувалася винагорода, передбачена Порядком №152, щомісяця до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Таким чином, оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалась і виплачувалась позивачеві щомісяця, підстави уважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та компенсації за невикористані 283 дні відпустки.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 14 квітня 2020 року у справі №820/3719/18, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/9821/2020, від 26 серпня 2021 року у справі № 520/14045/2020.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації за невикористані 283 дні відпустки, розрахованої на підставі пункту 3 Порядку №260 згідно якої, військовослужбовцям, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з розрахунку - 3,3 календарних дня, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 2232, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової Служби громадянами України.

Відповідно до п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону № 2232», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення, за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років 3,3 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Отже, з аналізу положень законодавства вбачається право військовослужбовців військових прокуратур, звільнених у запас, на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки на момент звільнення з посади з урахування наведених вище розрахунків та кратності.

Відмовляючи позивачу у цій частині позовних вимог суд першої інстанції суд вважав, що основним критерієм відповідно до якого позивачу не належить застосовувати коефіцієнт кратності 3,3 є підстава звільнення , а саме: у зв`язку із скороченням штатів.

Проте, колегія суддів, з урахуванням численної практики Верховного Суду, вважає, що ключовим для вирішення спірного питання є статус позивача, а не правова підстава його звільнення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що ухвалена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № 11- 555заі18), із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Цей принцип також неодноразово був застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у соціальній сфері, зокрема, у постановах від 13.02.2018 року у справі № 580/122/17, від 20.02.2018 року у справі № 576/1724/17, від 20.02.2018 року у справі № 679/761/15-а, від 27.02.2018 року у справі № 642/3284/17, від 27.02.2018 року у справі № 227/2360/17, від 17.12.2018 року у справі № 344/12315/16-а.

В аспекті наведеного вище колегія суддів зазначає, що застосоване судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неоднозначне тлумачення норм пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, щодо відсутності підстав для застосування до кола осіб, перелічених в абзаці першому зазначеного пункту, зокрема, щодо звільнених з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (підпункт «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232- XII) коефіцієнтів кратності при обчисленні днів відпустки, порядок проведення якого передбачено абзацом третім вказаного пункту, суперечить принципу верховенства права, а також приписам статей 2, 6 та 242 КАС України та призвів до прийняття незаконного судового рішення у відповідній частині.

Матеріали справи свідчать, що позивач має понад 16 років календарної вислуги.

Таким чином, відповідачем протиправно не врахуванні розрахунку суми відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу наказу Міністерства оборони України № 260, відповідно до якого, грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такою розрахунку: тим, які мають вислугу 15 і більше календарних років, - 3,3 календарних дня.

На підставі викладеного, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині нарахування та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 283 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 ХХХЗ Розділу наказу Міністра оборони України № 260.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань за 2018, 2019 та 2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання «полковник юстиції» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», суд зазначає наступне.

Спір у цій частині стосується повноти виплати позивачу як прокурору військової прокуратури всіх складових грошового забезпечення за період роботи яке, на його переконання, виплачувалося не у повному обсязі, оскільки розраховувалося із застосуванням розрахункової величини для обчислення окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як це передбачено Постановою КМУ №704, однак без урахування приміток до цієї Постанови, якими гарантовано, що мінімальна величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб для встановлення посадового окладу та окладу за військовим званням не може бути меншою 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня відповідного року.

Постановою КМУ № 704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Постанову №704, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців, прийнято Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 року. Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018 року.

При цьому, на момент набрання чинності Постановою №704, пункт 4 цього нормативно-правового акту було викладено у редакції, визначеній пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103.

Пунктом 4 Постанови КМУ № 704 (у первинній редакції) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У пункті 1 Приміток до Додатку 1 до Постанови КМУ № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці до Додатку 14 до Постанови КМУ № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Тобто вказані додатки до Постанови КМУ №704, за висновком Верховного Суду, дублювали положення пункту 4 Постанови КМУ № 704 в частині зазначення розрахункової величини - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

З 24 лютого 2018 року набула чинності Постанова КМУ № 103, якою пункт 4 Постанови КМУ № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Однак зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не було приведено у відповідність з нормою пункту 4 цієї Постанови.

З цього приводу Верховний Суд у справах №200/3757/20-а, №200/3774/20-а, №240/11952/19 зазначив про те, що не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків до Постанови №704 у відповідність до змін, що були внесені у пункт 4 цієї Постанови, не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)".

Верховний Суд у вказаних справах звернувся до приписів Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року №870, які визначають загальні підходи до підготовки проектів актів Уряду (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.

За змістом пункту 20 вказаних Правил у структурі проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Положеннями пункту 2.16 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, також передбачено, що включення до нормативно-правових актів приміток не допускається, за винятком випадків, якщо необхідно дати визначення будь-якого суміжного поняття або помістити короткий коментар, що допоможе точніше зрозуміти положення, викладені в структурній одиниці нормативно-правового акта. Примітки не повинні містити норм права.

На підставі викладено, Верховний Суд дійшов висновку, що примітка до нормативно-правового акту носить інформаційний характер та не може містити норм права.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що вказані недоліки були виправлені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2020 року №1038, яка застосовується з 01 жовтня 2020 року.

Верховний Суд також зважив на те, що пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1774-VІІІ, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

При цьому, у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №240/4946/18 Великою Палатою Верховного Суду викладено правову позицію щодо застосування пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1774-VІІІ, яка полягає у тому, що після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою положень пункту 4 Постанови КМУ №704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ № 704, Верховний Суд у справах №200/3757/20-а, №200/3774/20-а, №240/11952/19 дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

У підсумку Верховним Судом у справах №200/3757/20-а, №200/3774/20-а, №240/11952/19 сформовано правовий висновок, який полягає у тому, що згідно з Постановою КМУ №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 520/2781/2020, від 14 квітня 2021 року у справі №240/12309/20, від 27 травня 2021 року у справі №520/5794/2020, від 04 листопада 2021 року у справі №460/7603/20, від 09 червня 2022 року у справі №200/11472/20-а, від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21.

Таким чином, з часу набрання чинності Постановою №704 пункт 4 вказаної постанови визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.».

У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.

Тобто лише з 29.01.2020 року відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.

Таким чином, до набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 при розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців, пункт 4 Постанови №704 передбачав використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 - розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

З розрахункових листів позивача за спірний період слідує, що позивачу нараховувався і виплачувався оклад за військове звання у розмірі 1480, 00 грн.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» було установлено з 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 1762,00 грн.

У свою чергу, відповідно до додатку 14 Постанови №704 тарифний коефіцієнт для військового звання полковник становить - 0,84.

Таким чином, враховуючи приписи пункту 4 Постанови №704, розмір окладу позивача за військове звання становить 1 480,00 грн. (1762,00 грн. х 0,84.).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з 26 березня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р(ІІ)2020, суд зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що 15.07.2015р. набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Із змісту ч. -ч. 1-4 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII (у редакції Закону №113) видно, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами .

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за:1) вислугу років;2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2;2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.9 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» ).

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. № 294-IX встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про оплату праці» ( №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених ч.3 цієї статті, та ч.1 ст.10 цього Закону.

В ст.13 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Водночас, ч.1,.2 ст.23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

При цьому, ч.2 ст.89 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Згідно ст.90 вказаного Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Схема посадових окладів працівників прокуратури затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» .

Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII), а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020р. № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р. № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019р. та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, ч.ч. 3, 4 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» викладені у такій редакції: посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:1) прокурора обласної прокуратури - 1,2;2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.»

Таким чином, з 25.09.2019р. положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур .

16.01.2020р. набрала чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 11.12.2019р. №1155 "Про умови оплати праці прокурорів" (чинна до 05.06.2021р.), якою, з-зокрема, затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур. (далі- Постанова № 1155).

Відповідно до абз.3 п.3 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на той факт, що на час існування спірних правовідносин була чинна Постанова Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012р. №505.

Пунктом 7 "Прикінцевих і перехідних положень" Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Наказом Офісу Генерального прокурора № 414 від 08.09.2020р. визначено днем початку роботи обласних прокуратур - 11.09.2020р.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у Постанові від 30.06.2021р. в справі №826/17798/14 дійшов висновків, що виплата заробітної плати згідно Постанови №1155 та ст.81 Закону №1697-VII «Про прокуратуру» пов`язувалася якраз із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в "новоутворені"/"оновлені" прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ).

У вказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що з набранням чинності Постанови №1155 не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»). Цей процес був триваючим, тож вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови № 505 та Постанови № 1155).

Вказані висновки підтримані також Верховним Судом в постанові від 20.01.2022р. у справі № 826/17709/14.

Отже, дія ст.81 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, чинній у період з 26.03.2020р. до моменту звільнення позивача із займаної посади, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур; оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки прокуратура як суб`єкт владних повноважень діяла в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України. Зокрема, відсутні правові підстави дляздійснення позивачу сплати грошового забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпускиу інший спосіб, який передбачений п.3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019р. № 113-ІХ, що виключає бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах щодо неналежного розрахунку заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У ч.4 цієї статті передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом першої інстанції належно встановлено фактичні обставини, але неправильно застосовано норми матеріального права. Проте, це не вплинуло на вирішення спору по суті.

З огляду на вищенаведене, оскаржуване рішення підлягає зміні в мотивувальній його частині.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №822/3781/17 адміністративне провадження №К/9901/52829/18.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №280/7318/20 (головуючий суддя у першої інстанції Семененко М.О., рішення ухвалене та складене 02 серпня 2021 року в приміщенні Запорізького окружного адміністративного суду) за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання вчинити певні дії - змінити.

Доповнити рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №280/7318/20 абзацами шостим та сьомим наступного змісту:

«Визнати протиправними дії Військової прокуратури об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 283 діббез урахування вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України №260.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 283 діб з урахуванням вимог п.3 XXXI Розділу наказу Міністра оборони України №260, з урахуванням раніше виплачених сум».

Абзаци 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №280/7318/20вважати абзацами 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №280/7318/20 (головуючий суддя у першої інстанції Семененко М.О., рішення ухвалене та складене 02 серпня 2021 року в приміщенні Запорізького окружного адміністративного суду ) за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва