Справа № 620/3662/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3662/21 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу виконавчого органу Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним і нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому просив визнати протиправним і нечинним з моменту прийняття рішення відповідача від 02.04.2021 №181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень».

Позов мотивовано тим, що рішення відповідача є незаконним, суперечить частині 2 статті 19 та частині 3 статті 22 Конституції України, тому що звужує зміст та обсяг прав осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом. Крім того позивач зазначає, що відповідач не наділений правом і повноваженнями обмежувати перевезення пільгових категорій пасажирів в міському пасажирському транспорті, які мають право на пільговий проїзд згідно з нормами чинного законодавства України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.04.2021 №181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень». В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням обставин справи та неповним дослідженням доказів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідача від 02.04.2021 №181 "Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень" є одним з адміністративних заходів протиепідемічного характеру, прийняття якого викликано значним зростанням хворих на COVID-19, що повністю відповідає повноваженням, передбачним Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним і нечинним рішення закрито.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.09.2022 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 620/3662/21 скасовано, справу № 620/3662/21 направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Виконавчого органу Чернігівської міської ради, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила продовжувати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі документів та доказів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 , 1978 року народження, встановлена 1 група інвалідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338-р «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» (зі змінами і доповненнями) з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30.04.2021.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 1236) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 30.04.2021 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

На засіданні Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, яке відбулося 02.04.2021, прийнято рішення, оформлене протоколом від 02.04.2021 № 6, зокрема, пунктом 3 якого вирішено: «Начальнику управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (Рижий О.М.) винести на Виконавчий комітет Чернігівської міської ради питання щодо зупинки громадського транспорту та переведення його у спеціальний режим (перевезення мешканців міста у громадському транспорті по спеціальним пропускам)».

02.04.2021 відбулося позачергове засідання Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, на якому прийнято рішення від 02.04.2021 № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень», згідно тексту якого Виконавчий комітет Чернігівської міської ради відповідно до статті 30 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), вирішив:

1. Зупинити на території міста Чернігова роботу міського автомобільного та електричного пасажирського транспорту загального користування з 00 год. 01 хв. 05.04.2021 до прийняття окремого рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради.

2. Перевезення здійснювати: в робочі дні у режимі регулярних спеціальних перевезень згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом, та за наявності у пасажира тимчасового посвідчення. Комунальному підприємству «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради Ємець Р.Р.), а також рекомендувати перевізникам, автобуси яких працюють на маршрутах регулярних спеціальних перевезень, у вихідні та святкові дні з 06 год. 00 хв. до 10 год 00 хв. та з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. у режимі регулярних спеціальних перевезень згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом, та за наявності у пасажира тимчасового посвідчення.

Вважаючи, що вказаним рішенням фактично скасовано право на пільговий проїзд міським пасажирським транспортом, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 10 червня 2021 року.

Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (надалі - Закон № 875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до статті 38-1 Закону № 875-XII особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні (Закон №280) визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно статті 25 Закону № 280 сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту а) статті 30 Закону № 280 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: 1) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; 10) затвердження маршрутів і графіків руху, правил користування міським пасажирським транспортом незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством; 10-1) прийняття рішення про впровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті незалежно від форм власності та визначення особи, уповноваженої здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду; 10-2) встановлення порядку функціонування та вимог до автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті незалежно від форм власності, а також видів, форм носіїв, порядку обігу та реєстрації проїзних документів; 12) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв`язку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про транспорт» №232/94-ВР державне управління в галузі транспорту має забезпечувати, зокрема, своєчасне, повне та якісне задоволення потреб населення і суспільного виробництва в перевезеннях; захист прав громадян під час їх транспортного обслуговування; безпечне функціонування транспорту.

Відповідно до частини дев`ятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III) органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Згідно зі статтею 7 Закону №2344-III забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону №2344-III послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства є соціально значущими послугами автомобільного транспорту.

Частиною першою статті 31 Закону №2344-III передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Послуги пасажирського автомобільного транспорту регламентовані статтею 35 Закону №2344-III, відповідно до якої послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні. Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні. Автобусні маршрути за видами перевезень поділяються на: загального користування, спеціальних перевезень, нерегулярних перевезень. Перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування може здійснюватися у режимах: звичайному, експресному, маршрутного таксі.

Відповідно до статті 37 Закону №2344-III пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі - Правила №176), які визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Розділом VI цих Правил №176 передбачені права і обов`язки учасників транспортного процесу.

Відповідно до пунктів 145, 148, 158, 160 Правил №176 перевізник зобов`язаний, зокрема, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд. Водій автобуса має право не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред`являють посвідчення встановленого зразка, що підтверджує право на пільги щодо оплати проїзду, перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема легкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів.

Пасажир автобуса зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, квиток (квитанцію) на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток.

Виходячи з наведеного, право громадян на пільговий проїзд громадським транспортом передбачено чинним законодавством України, а саме: Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», а порядок реалізації такого право визначено постановами Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 №354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» та від 05.04.1994 №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування».

Як вбачається з наявних у справаі матеріалів, позивачу встановлена група інвалідності і за вищевказаними нормами Закону, останній має право на пільговий проїзд в усіх видах міського пасажирського транспорту в місті Чернігові.

Разом з тим відповідач прийняв оскаржуване рішення про обмеження перевезення пільгових категорій громадян у відповідні дні та часи, чим фактично обмежив (звузив) право позивача у користуванні міським транспортом.

Колегія суддів враховує також те, що згідно протоколу № 27 позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 5 травня 2021 року скасовано з 00 год. 00 хв. 6 травня 2021 року «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої SARS-CoV-2 в Чернігівській області, у зв`язку з чим прийнято рішення № 260 «Про відновлення роботи міського пасажирського транспорту», згідно якого відновлено на території міста Чернігова роботу міського автомобільного та електричного пасажирського транспорту загального користування у звичайному режимі, а також визнано таким, що втратило чинність оскаржуване рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.04.2021 № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень».

Водночас, повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливо без визнання оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень протиправним. Констатація факту протиправності нормативно-правового акту, визнання такого незаконним та скасування, згідно з рішенням суду, є відповідно до приписів статті 1175 Цивільного кодексу України передумовою і підставою звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом місцевого самоврядування.

Отже, рішення відповідача є протиправним, оскільки суперечить Конституції України, гарантіям, змісту і спрямованості діяльності держави, визначеним у Конституції України та не узгоджуються із завданнями та повноваженнями, наданими цьому органу в умовах надзвичайної ситуації.

Доводи відповідача щодо необхідності прийняття такого рішення з огляду на введення карантину та через збільшення кількості мешканців міста, що захворіли на COVID-19 не є обгрунтованими, оскільки відповідач не може обмежувати осіб з інвалідністю міста у користуванні пільговим проїздом в усіх видах міського пасажирського транспорту.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що приймаючи рішення щодо обмеження пільгового проїзду, відповідачем не дотримано принципу пропорційності, тобто балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, шляхом визнання протиправним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.04.2021 № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень».

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 не оскаржується, тому не оцінюється колегією суддів.

З урахуванням викладеного, правові підстави, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду справи та перегляду судового рішення першої інстанції.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого органу Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі №620/3662/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р. Вівдиченко

Л.О. Костюк