Справа № 260/249/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 260/249/21

адміністративне провадження № К/990/25742/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі №260/249/21 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора звернувся до суду, в якому просив:

? визнати протиправним та скасувати рішення від 23 листопада 2020 року №69 Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження прокурором Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

? визнати протиправним та скасувати наказ від 24 грудня 2020 року №412к Закарпатської обласної прокуратури про звільнення його з посади прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури та поновлення на роботі на посаді прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області та органах Закарпатської обласної прокуратури;

? стягнути з Закарпатської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 29 грудня 2020 року по день поновлення на роботі;

? стягнути з Закарпатської обласної прокуратури моральну шкоду за незаконне звільнення в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року позов задоволено частково:

? визнано протиправним та скасовано рішення від 23 листопада 2020 року №69 Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження прокурором Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

? визнано протиправним та скасовано наказ від 24 грудня 2020 року №412к Закарпатської обласної прокуратури про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури;

? поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області та органах Закарпатської обласної прокуратури з 30 грудня 2020 року;

? стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 156809,52 грн;

? у решті позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 20 та 27 квітня 2022 року, 22 червня та 04 серпня 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі №260/249/21 було повернуто скаржнику, зокрема, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки позивач не навів обґрунтованих підстав можливості відкриття касаційного провадження, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

22 вересня 2022 року до Верховного Суду вчергове надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі №260/249/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №580/2357/20, від 02 вересня 2021 року у справі № 640/9599/20, від 03 червня 2021 року у справі № 640/9559/20, від 24 червня 2021 року у справі № 280/5001/21 щодо застосування пунктів 7, 11 розділу І Порядку проходження атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 та пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

При цьому правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас Суд критично оцінює посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 11 Порядку № 221, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 580/2357/20, оскільки правовідносини у цій справі та справі № 260/249/21 не є подібними.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 прибув для здачі іспиту без повідомлення членів кадрової комісії про стан свого здоров`я та перебування на лікарняному, пройшов тестування. Лише після отримання негативного результату (меншої кількості балів, ніж прохідний) позивач звернувся до голови Кадрової комісії із заявою про надання можливості повторно перескласти тестування у зв`язку із тим, що він був хворим.

Водночас у справі №580/2357/20 судом встановлено, що під час складання іспиту на загальні здібності та навички у позивачки різко погіршилось самопочуття, в зв`язку з чим їй було надано невідкладну допомогу лікарями Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва. За результатами обстеження зафіксовано високий артеріальний тиск (160/100) та запропоновано невідкладну госпіталізацію. Вподальшому позивачкою під час складання іспиту Першій кадровій комісії подано заяву про те, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, остання не має можливості проходити тестування. Водночас позивачка просила перенести іспит на іншу дату. Тобто позивачкою під час складання іспиту, а не після його завершення, було подано заяву про те, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, остання не має можливості проходити тестування.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції, що у разі об`єктивної наявності поганого самопочуття під час тестування єдиною логічною, послідовною і такою, що відповідає Порядку, є поведінка, коли прокурор звертається до членів комісії або робочої групи і не завершує тестування, передбачаючи, що результат буде негативний, а просить, з огляду на ситуацію, що склалася, перенести тестування на інший день відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 580/2357/20, а також сталій правовій позиції Верховного Суду, викладеній у інших постановах у подібних правовідносинах, а саме від 29 червня 2022 року у справі № 380/9372/20, від 09 червня 2022 року у справі № 160/7686/20, від 17 серпня 2022 року у справі № 540/248/21 та інших.

З аналогічних підстав Судом не приймається до уваги посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції при вирішенні спору правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові у справі № 640/8497/20, оскільки у цій справі прокурор взагалі не з`явився для проходження співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, проте надіслав відповідачу заяву про перенесення третього етапу атестації через незадовільний стан здоров`я.

Щодо посилання на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 вересня 2021 року у справі № 640/9599/20, від 03 червня 2021 року у справі № 640/9559/20, від 24 червня 2021 року у справі № 280/5001/21, то скаржником не обґрунтовано, який висновок суду апеляційної інстанції суперечить позиції Верховного Суду, викладений у цих постановах, а також в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 14 розділу II «Прикінцевих і перехідних положень» Закону №113-IX, пункту 3 розділу I Порядку №221, щодо забезпечення кадровою комісією прозорості процедури атестації, що передбачає обов`язок останньої надати прокурору матеріали пройденого ним тестування задля забезпечення можливості оскарження ним результатів такого тестування, Суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. Водночас наведені скаржником у касаційній скарзі норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідності висновку Верховного Суду у цій справі щодо вказаних норм.

Судом установлено, що доводи скаржника викладені у касаційній скарзі фактично зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, позивач не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

У зв`язку із цим клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі №260/249/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська