Справа № 560/4197/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4197/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

17 жовтня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Хмельницької області в якому просив стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 22490,84 грн і середній заробіток в сумі 1046,09 грн за кожен день затримки розрахунку (виплати вихідної допомоги) при звільненні, починаючи з 15.11.2019 по день фактичного розрахунку (стягнення).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.05.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.05.2022 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку згідно вимог статті 43 Кодексу законів про працю України. Проте відповідач протиправно не провів з ним повного розрахунку при звільненні. При цьому, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, та виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що згідно зі статтею 44 КЗпП України працівникові виплачується вихідна грошова допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу. Наказом виконувача обов`язків прокурора області від 13.11.2019 №1000 ОСОБА_1 звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 (Закон №1697), який передбачає інший порядок звільнення ніж КзпП України, у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII не передбачена виплата вихідної допомоги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з наказом виконувача обов`язків прокурора Хмельницької області від 13.11.2019 №1000к ОСОБА_1 звільнений з посади прокурора відділу нагляду за додержанням територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII з 15.11.2019.

Вихідна допомога позивачу при звільненні не виплачувалась.

ОСОБА_1 подав до відповідача звернення від 15.11.2019 щодо причин невиплати при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Прокуратура Хмельницької області листом від 15.11.2019 №18-2355-19 повідомила позивача, що вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку не виплачено, оскільки його звільнено на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII, а не на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає протиправною відмову щодо виплати вихідної допомоги, а тому звернувся з до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку відсутній факт ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймав посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а отже й підстави для виплати позивачу вихідної допомоги згідно зі статтею 44 КЗпП України та, відповідно, й середнього заробітку за час затримки її виплати.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно зі статтею 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом №1697-VII не врегульоване питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У зв`язку з відсутністю відповідного закону, з огляду на положення статті 7 КАС України, до спірних відноси підлягають застосуванню приписи КЗпП України.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Отже, у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1687 у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, останній має право на виплату вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП України.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру".

Пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Отже, п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII застосовується як підстава для звільнення не тільки у разі фактичної ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а й у випадку неподання прокурором регіональної прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до обласної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Постановою від 13.04.2021 у справі № 560/4060/19 Сьомий апеляційний адміністративний суд визнав протиправним та скасував наказ прокуратури Хмельницької області від 13.11.2019 №1000к, поновив ОСОБА_1 на відповідній посаді прокурора та стягнув з прокуратури Хмельницької області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2019 по 25.11.2020 у розмірі 253 152,78 грн. У постанові суд зазначив, що посилання в оскаржуваному наказі як на підставу для звільнення на п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII, який міститься у нормі п.п.1 п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, вказує на обов`язкову необхідність сукупності двох юридичних фактів для прийняття рішення про звільнення: неподання заяви про переведення та про намір пройти атестацію; ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення частини кількості прокурорів органу прокуратури. Суд встановив, що станом на 15.11.2019 юридична особа - прокуратура Хмельницької області, не була ліквідована або реорганізована; скорочення чисельності або штату працівників не відбувалось. Позивач не міг бути звільнений згідно з п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII без наявності юридичного факту реорганізації чи ліквідації прокуратури Хмельницької області, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, де він був працевлаштований.

З огляду на положення частини 4 статті 78 КАС України факт відсутності ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймав посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, не потребує доказування.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивача звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

До того ж, вказаною постановою від 13.04.2021 у справі №560/4060/19 звільнення позивача визнано незаконним та поновлено позивача на відповідній посаді прокурора, що унеможливлює після ухвалення такої постанови настання наслідків звільнення позивача, у тому числі й виплати вихідної допомоги у зв`язку із звільненням.

Тому, позивач не має права на виплату вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП України. Відповідно й не проведення відповідачем виплати позивачу вказаної вихідної допомоги не зумовлює виникнення у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки її виплати.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.