Справа № 464/8382/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 464/8382/21 пров. № А/857/11905/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2022р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бехарської Тетяни Михайлівни про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанов державного виконавця, спонукання до вчинення певних дій та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: Мартинюк В.Я.; час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 07.07.2022р. м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2022р. повернуто позивачу ОСОБА_1 в порядку п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України його позовну заяву до Сихівського відділу державної виконавчої служби /ВДВС/ у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /МЮ/ (м.Львів) та старшого державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) Бехарської Т.М. про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанов державного виконавця, спонукання до вчинення певних дій та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (а.с.19-20).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви (а.с.24-28).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що в ухвалі суду від 08.02.2022р. про залишення позовної заяви без руху викладені недоліки позовної заяви (реєстраційний номер облікової картки платника податків /РНОКПП/, номер і серія паспорта громадянина України, засоби зв`язку), які є необов`язковими, оскільки такі зазначаються лише при наявності таких відомостей.

Окрім цього, на виконання вимог суду ним було скеровано копію РНОКПП, паспорту; а також відомості про відсутність засобів зв`язку. Стосовно вимоги суду щодо представлення нової редакції позовної заяви наголошує на тому, що таких вимог процесуальних закон не передбачає.

Із урахуванням наведеного вважає, що судом допущено незаконну відмову в доступі до суду та затягування розгляду термінової справи в установлені законом строки.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 02.12.2021р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою до Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) та старшого державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) Бехарської Т.М. про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанов державного виконавця, спонукання до вчинення певних дій та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (а.с.1-8).

Відповідно до ухвали суду від 04.01.2022р. матеріали справи передані до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду відповідно до правил предметної підсудності (а.с.77-78) і поступили до останнього 03.02.2022р. (а.с.9).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.02.2022р. залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху для усунення визначених судом недоліків шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали нової редакції позовної заяви із зазначенням РНОКПП за його наявності або номера і серії паспорта позивача, відомих номерів засобів зв`язку позивача, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача (а.с.12-13).

Вказану ухвалу отримано позивачем в суді 27.06.2022р. (а.с.15).

02.07.2022р. позивачем скеровано засобами поштового зв`язку на адресу суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучені копії паспорта позивача та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.16-18).

Згідно ухвали суду від 07.07.2022р. заявлений позов повернуто позивачу ОСОБА_1 , оскільки останнім не виконані у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 08.02.2022р. про залишення позовної заяви без руху (а.с.19-20).

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом - КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що судом першої інстанції передчасно прийнято ухвалу про повернення позовної заяви, оскільки у встановлений строк позивачем скеровано поштою заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Зокрема, після отримання 27.06.2022р. копії ухвали суду від 08.02.2022р. про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_1 скерував до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (з додатками). Остання була направлена через органи поштового зв`язку 02.07.2022р. і поступила до суду першої інстанції 05.07.2022р.

Відповідно до ч.9 ст.120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Таким чином, позивачем в установлені судом строки та у визначений процесуальним законом спосіб були вжиті заходи для виконання ухвали суду від 08.02.2022р. та усунення недоліків позовної заяви в частині надання відомостей про наявні ідентифікаційний код /РНОКПП/, серію та номер виданого йому паспорта громадянина України, а також про відсутність засобів зв`язку.

Щодо недоліків, які слугували підставою для повернення позовної заяви колегія суддів звертає увагу на те, що представленими доказами позивачем доведено факт усунення таких недоліків як неналежне оформлення позовної заяви.

Водночас, законодавцем не формалізовано шляхи усунення недоліків позовної заяви, при цьому спосіб усунення недоліків повинен зазначатися в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Дійсно, судом запропоновано подати позовну заяву в новій редакції; натомість позивачем обраний такий спосіб усунення недоліків позовної заяви як подання окремої письмової заяви та копій підтверджуючих документів.

Водночас, зміст скерованих позивачем документів дозволяє суду з`ясувати всі необхідні відомості стосовно даних ОСОБА_1 , при цьому наведені недоліки не стосувалися вимог позивача, предмету і підстав позову, через що необхідності у внесенні змін в текст позовної заяви об`єктивно не виникало.

Вказані обставини та докази у їх сукупності свідчать, що в цьому випадку в діях позивача не вбачаються ознаки невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками.

Отже, виносячи оскаржувану ухвалу від 07.07.2022р., суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, обмежившись лише формальною констатацією факту невиконання позивачем вимог суду в установлений строк.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 8 ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи зазначені положення законодавства, обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з додержанням принципу розумності та пропорційності, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу в розглядуваному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат (у вигляді сплаченого судового збору тощо) за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Щодо вимог апелянта про повернення справи до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суду колегія суддів зазначає, що питання недопустимості повторної участі в розгляді адміністративної справи визначені ч.1 ст.37 КАС України, згідно приписів якої суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Звідси, скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви не визначено процесуальним законом як обставину, що унеможливлює продовження розгляду справи в попередньому складі суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2022р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 464/8382/21 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.10.2022р.