Справа № 360/7108/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року справа №360/7108/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/7108/21 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Луганського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

УСТАНОВИВ:

15.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Відділ), в якому просила визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати постанову Відділу про стягнення виконавчого збору від 31.08.2021 в сумі 215 734,20 грн у виконавчому провадженні № 49122305, оскільки вважала, що були відсутні підстави для вчинення оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.08.2021 Відділом в особі головного державного виконавця відділу Машко М.І. винесено постанову № 49122305 про стягнення виконавчого збору від 31.08.2021, в сумі 215 734,20 грн, проте вказану постанову позивачу направлено не було.

03.11.2021 представником позивача з реєстру виконавчих проваджень отримано копії лише постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2021, копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2021, та копію постанови про арешт майна від 02.09.2021, у виконавчому провадженні № 66676562.

Постанову № 49122305 про стягнення виконавчого збору від 31.08.2021, в сумі 215 734,20 грн, на підставі якої відкрито виконавче провадження станом на день подання позову, позивачем не одержано.

02.07.2021 новим кредитором за кредитним договором №131/П/99/2007-840 від 18.04.2007, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» Даниловою Зоєю Болеславівною направлено на адресу відповідача нотаріально посвідчену заяву про відсутність претензій щодо будь-яких зобов`язань за зазначеним кредитним договором до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Так, 02.04.2020 ПАТ КБ «Надра» направив до Шевченківського РВДВС ГТУЮ м. Києва заяву про відзив виконавчого документа. Зокрема, в даній заяві ПАТ КБ «Надра» зазначив, що станом на дату пред`явлення виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 761/1882/15-ц від 10.09.2015, про стягнення боргу за кредитним договором №131/П/99/2007-840 від 18.04.2007, з основного боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в розмірі 2 216 822 грн, до виконання та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 60826156 у ОСОБА_2 не було жодних зобов`язань перед ПАТ КБ «Надра». В зв`язку з чим, просив повернути стягувачу виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва №761/1882/15-ц від 10.09.2015 про стягнення боргу за кредитним договором № 131/П/99/2007-840 від 18.04.2007, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в розмірі 2 216 822 грн.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови за виконавчим провадженням зобов`язання ОСОБА_1 , як і ОСОБА_2 , перед стягувачем ПАТ КБ «Надра», були відсутні. Тож фактичного виконання рішення щодо стягнення відповідачем коштів за даним виконавчим листом не було.

Всупереч нормам Закону № 1404-VIII відповідачем винесено постанову № 49122305 про стягнення виконавчого збору від 31.08.2021 в сумі 215 743,20 грн, що в подальшому привело до відкриття виконавчого провадження від 02.09.2021, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 215 743,20 грн на підставі постанови від 02.09.2021 № 66676562, тому позивач звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта зводяться до того, що Законом № 1404-VIII передбачено стягнення виконавчого збору як на стадії відкриття виконавчого провадження, так і на стадії його закінчення. При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник у виконавчому провадженні № 49122305, сплатив повністю суму заборгованості за виконавчим документом після відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим закінчення виконавчого провадження № 49122305 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, в даному випадку, передбачувало стягнення виконавчого збору з боржника.

При цьому, боржником не надано жодних доказів оскарження постанови від 31.08.2021 про стягнення виконавчого збору № 49122305 на підставі статтей 3, 27, 40 Закону № 1404-VIII, яка, на переконання боржника, не відповідає вимогам Закону № 1404-VIII.

Із системного аналізу положень статті 27, пункту 11 частини першої статті 39, частини третьої статті 40, частини 63 Закону № 1404-VIII слідує, що у випадку закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення майнового характеру розмір й підстави стягнення виконавчого збору не поставлені у залежність від повного або часткового виконання виконавчого документа. Виконавчий збір у такому разі є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються державним виконавцем. Цей збір стягується з боржника.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України, картки фізичної особи-платника податків (а.с.7-11, 12)

19.05.2015 до відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/761/2870/2015 від 10.09.2015 виданого Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 131/П/99/2007-840 від 18 квітня 2007 року в сумі 141 416,49 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10 грудня 2014 року становить 2213168 грн). Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн (а.с.62).

21.05.2015 головним державним виконавцем Ленінського ВДВС Луганського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49122305 на підставі виконавчого листа № 2/761/2870/2015 від 10.09.2015, виданого Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.66).

26.08.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, які містяться на рахунках в АТ «Ощадбанк», та направлено до відповідної фінансової установи (а.с.75 зв. бік -75).

29.07.2021 державним виконавцем, винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ КБ «Надра» на ОСОБА_4 (а.с. 81 зв.бік - 82).

26.08.2021 на адресу відповідача надійшла заява з додатками від ОСОБА_4 про відсутність заборгованості та будь-яких претензій до з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.82 зв. бік).

31.08.2021 державним виконавцем, у зв`язку з надходженням до Відділу нотаріально засвідченої заяви стягувача про відсутність будь-яких претензій щодо зобов`язань ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , керуючись ст. 59 Закону № 1404-VIII винесено постанову про зняття арешту з майна (а.с.83 зв.бік - 84,85).

31.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 49122305 з ОСОБА_1 у сумі 215 734,20 грн на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 10.09.2015 № 2/761/2871/2015 (а.с.57 зв. бік-58).

01.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа, а саме: виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 10.09.2015 № 2/761/2871/2015 стягувачу (а.с.88 зв. бік - 87).

02.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66676562 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у сумі 215 734,20 грн на підставі постанови № 49122305 від 31.08.2021 (а.с.59).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, судова колегія виходить з такого.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за змістом ст. 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 42 Закону № 1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також ч. 9 вказаної статті Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 вказаної статті Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами ч.3 ст.40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи зміст наведених норм Закону №1404-VІІІ у сукупності, а також положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Верховний Суд під час розгляду схожого спору (постанова від 16.04.2020 у справі № 640/8425/19) сформував наступні правові висновки щодо тлумачення норм Закону та Інструкції з питання виникнення у державного виконавця правових підстав для стягнення виконавчого збору з боржника.

Так, положення ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII дійсно зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до Законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Згідно п. 8 розділу III Інструкції у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Вказані положення п. 8 розд. III Інструкції кореспондуються з нормою ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Частина друга ст.27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому, п. 22 розд. ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, п. 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Отже, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення того виконавчого провадження, у межах якого його первісно було винесено.

Разом з тим, однією з правових умов для стягнення виконавчого збору, є порушення виконавчого провадження щодо належного боржника та стягувача.

Зі змісту матеріалів виконавчого провадження судами встановлено, що вжиті державним виконавцем в рамках виконавчого провадження заходи з примусового виконання рішення районного суду реальних результатів не дали.

Так, відповідно до додатку № 2 до договору № 131/П/99/2007-840 новим кредитором після відступлення прав вимоги є ОСОБА_5 (а.с.15).

28.09.2020 до Луганського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) було спрямовано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_5 , яка зазначає, що не має претензій щодо будь-яких зобов`язань перед нею, зокрема, від ОСОБА_1 (а.с.14).

Отже, станом на дату винесення оскаржуваної постанови у позивача не було зобов`язань перед ОСОБА_5 , і, як вбачається з матеріалів цієї справи, остання не має будь-яких претензій та/або вимог до позивача.

З огляду на викладене, враховуючи також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, суд першої інстанціїх дійшов правильного висновку щодо протиправності дій державного виконавця з винесення постанови від 31.08.2021 у виконавчому провадженні № 49122305 та щодо наявності достатніх і необхідних правових підстав для визнання такої постанови протиправною та її скасування.

У силу частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статями 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі № 360/7108/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 13 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г . Гаврищук