Справа № 300/2788/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" жовтня 2022 р. справа № 300/2788/22
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог статті 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону №3723-XII від 16.12.1993), пунктів 10 і 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" за №899-VІІІ від 10.12.2015 (надалі по тексту також Закон №889-VІІІ), відмовлено у переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до норм статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 (надалі по тексту також Закон №3723-XII).
У стаж роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII відповідачем не включено період роботи в органах місцевого самоврядування, а саме з 17.03.2004 по 31.01.2021 на посаді спеціаліста землевпорядника і спеціаліста землевпорядника першої категорії Далешівської сільської ради, оскільки вказані посади є посадами органу місцевого самоврядування, період роботи на яких не підлягає врахуванню до такого стажу. За доводами позивача стаж державної служби в органах місцевого самоврядування за період роботи (служби) до набрання чинності Закону №889-VІІІ обчислюється відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016, зокрема, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 за №283. Окрім того, згідно пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 обчислюється за правилами пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, який передбачає обчислення такого стажу державної служби у порядку і на умовах, установлених на той час законодавством. Таким чином, в даному випадку, до застосування підлягають норми пункту 2 Порядку №283, за змістом яких до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. В підсумку посади, які обіймала позивач в органі місцевого самоврядування відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку №283, входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби. З наведених підстав просила позов задовольнити в повному обсязі та зобов`язати відповідача здійснити переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Одночасно судом витребувано у відповідачів докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.50-51).
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується поясненнями позивача, наведеними у позовній заяві (а.с.2). Відповідачі не заперечують таку обставину.
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.06.1982, наявної в матеріалах справи (а.с.14-19), позивач працювала на відповідних посадах, а саме:
- з 17.03.2004 на посаді спеціаліста землевпорядника Далешівської сільської ради; присвоєно 15 ранг посадової особи місцевого самоврядування; прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування;
- з 17.03.2006 присвоєно 14 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
- з 14.07.2006 переведена на посаду землевпорядника, спеціаліста першої категорії Далешівської сільської ради;
- з 17.03.2008 присвоєно черговий 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
- з 07.12.2010 продовжено термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування до 08.12.2011;
- з 07.12.2011 продовжено термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування до 07.12.2015;
- 07.12.2015 продовжено термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування до 07.12.2020;
- з 31.01.2021 звільнена із займаної посади у зв`язку із реорганізацією.
В подальшому, після звільнення із вказаної посади, ОСОБА_1 звернулася до відповідача 1 із заявою від 14.02.2022 про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (а.с.38-39).
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.02.2022 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, остання звернулася до суду, з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частини 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII.
За змістом пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, пунктами 10, 11, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отож, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Верховний Суд в постанові від 1 квітня 2020 року у справі №607/9429/17 дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Так, частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що право на пенсію державного службовця за віком мають особи, зокрема: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV якщо безпосередньо перед звернення за призначенням такої пенсії особа працювала на посадах державної служби; мають передбачений законодавством страховий стаж; мають необхідний стаж державної служби (не менше 10 років).
В контексті вказаного, для вірного вирішення питання із правозастосування нормативно правових актів, які врегульовують спірні правовідносини, як до 01.05.2016 так і після цієї дати, слід розрізняти поняття і правовий зміст визначень "посада державного службовця", "державний службовець", "робота на посаді на посаді державних службовців", "страховий стаж", "необхідний стаж державної служби", "посадова особа місцевого самоврядування", "робота на посаді в органах місцевого самоврядування" і "стаж служби в органах місцевого самоврядування". Вірне розуміння і як наслідок застосування в контексті тої чи іншої частини нормативно-правового акта, а особливо пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII і частини 1 статті 37 Закону №3723-XII, має істотне значення для правильного вирішення даного спору, про що зазначено нижче по тексту рішення суду.
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , остання в період з 17.03.2004 по 31.01.2021 працювала на посаді спеціаліста землевпорядника і спеціаліста землевпорядника першої категорії Далешівської сільської ради.
Підтвердженням стажу роботи в органах місцевого самоврядування, зокрема у Далешківській сільській раді, є також Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 (а.с.21-27), а також довідки про складові заробітної плати від 11.02.2022 за №69-76 (а.с.28-35).
Відповідачі, стверджуючи про відсутність підстав для переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", не врахували до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію державного службовця, періоди роботи з 17.03.2004 по 31.01.2021 на посаді спеціаліста землевпорядника і спеціаліста землевпорядника першої категорії Далешівської сільської ради, оскільки вказані посади є посадами органу місцевого самоврядування, а тому пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування повинне здійснюватися відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Оцінюючи такі аргументи Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області і Головного управління ПФУ в Дніпропетровській, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 за № 2493-III (надалі по тексту також Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
У статті 2 Закону №2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування. Так, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Згідно зі статтею 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
За змістом частини 7 статті 21 Закону №2493-III (в редакції станом на 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
В свою чергу, пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульованим Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року за №3723-XII (надалі по тексту також Закон №3723-ХІІ).
Натомість з 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 за №889-VIII (надалі по тексту також Закон № 889-VIII). Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 90 та пунктами 10-12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII.
Згідно з частиною 1 статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Судом вище по тексту рішення вказано на умови за яких особи, відповідно до пунктів 10-12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
В той же час, за правовим регулюванням пункту 4 частини 2 статті 46 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону №889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Таким чином, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби.
Як визначено пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 (надалі по тексту також Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 за №889-VIII.
Стаж державної служби за періоди роботи (служби), в силу вимог пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII, до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отож, виходячи із послідовного аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, про необхідність застосування у спірному випадку положень Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року за №283 (надалі по тексту також Порядок №283).
Так, приписами пункту 2 Порядку №283 визначалося, що до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Крім того, згідно пункту 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.
До сьомої категорії віднесено посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Таким чином, посада спеціаліста землевпорядника і посада спеціаліста землевпорядника першої категорії Далешівської сільської ради, які позивач обіймала в період з 17.03.2004 по 31.01.2021, передбачені статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відтак, періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби, а доводи відповідачів про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.
Окрім вказаного, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 за №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.
Зазначені обставини вказують на безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 не може бути зарахований як стаж державного службовця.
Разом з цим, при вирішенні спірних правовідносин, виходячи із встановлених обставин справи, та коментованих правових норм, суд вважає за необхідне звернути увагу на слідуюче.
Як уже відзначалось судом, служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. "Посадовою особою місцевого самоврядування" є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 1, 2 Закону №2493-III).
Частиною 2 статті 1 і пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII (станом на 01.05.2016) визначено поняття державного службовця і посаду державної служби.
"Державний службовець" це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (надалі по тексту також державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Згідно пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що у разі переходу посадової особи органу місцевого самоврядування на державну службу рівнозначної чи нижчої категорії посад їй присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до цього Закону.
Як зазначено у Законі №3723-ХІІ його дія поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування згідно із Законом №2493-III.
З аналізу вищевказаних норм слідує, що "посади в органах місцевого самоврядування" (посадові особи органу місцевого самоврядування) не є "посадами державної служби" (державними службовцями), але окремі питання проходження служби в органах місцевого самоврядування, зокрема, в частині правового розуміння поняття "стажу служби в органах місцевого самоврядування", прирівнювалось до "стажу державної служби", а відтак на позивача до 01.05.2016 розповсюджувалась дія Закону №3723-ХІІ.
В той же час, у відповідності до пункту 11 частини 3 статті 3 Закону №889-VIII, дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.
З огляду на коментовані норми і встановлені обставини, станом на день набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року за №889-VІІІ (01.05.2016), ОСОБА_1 не займала посаду державної служби, а працювала на посаді в органі місцевого самоврядування, та після (з) 01.05.2016 дія Закону 889-VIII на позивача як на посадову особу органу місцевого самоврядування не поширюється, а тому для призначення пенсії у відповідності до Закону України "Про державну службу" позивач повинна мати не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу".
Так як позивач станом на 01.05.2016 не обіймала посаду державної служби
Згідно записів трудової книжки у позивача відсутній необхідний стаж не менше 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (в тому числі станом на 01.05.2016), а тому спеціальний стаж позивача, який прирівнюється до стажу, який слід вважати стаж на посадах державної служби, не відповідає умовам, передбачених пунктом 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року для переведення її на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Враховуючи те, що на час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач державну службу не проходила, мала страховий стаж менше 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та на день набрання чинності Законом №889-VІІІ не займала посаду державної служби, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у переведенні її на пенсію відповідно до положень Закону №3723-ХІІ.
Аналогічна правова позиція, висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 10.06.2021 у справі №300/3540/20, дійшовши наступного висновку: "Суд першої інстанції вірно вважав, що період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, в тому числі з 04.07.2001 року по 01.05.2016 рік підлягає зарахуванню до стажу державної служби, однак, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом №889-VIII - 01.05.2016, становив менше 20 років (17 років 7 місяців 16 днів (без врахуванням служби в армії), та позивач не займав на цей день посади державної служби, що не дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".
Слід окремо погодитися, що положення пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII в своєму спільному застосуванні із частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII дещо змінило можливість посадових осіб органу місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування 10 років, на реалізацію права на пенсію державного службовця. Втім, у спірному випадку позивачка, станом на день введення в дію коментованих змін (01.05.2016), не мало сукупних умов, необхідних для призначення пенсії державного службовця за положеннями старого законодавства. А відтак, такими змінами, при переходів у правовідносинах із попереднього нормативно регулювання на нове, права позивача не могли бути порушені.
При цьому, суд вважає помилковим посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, та такою, що не підлягає застосуванню при вирішенні спірних правовідносин, оскільки в межах адміністративної справи №822/524/18 спірні правовідносини стосувались переведення особи, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність, з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно до частини 9 статті 37 Закону №3723-ХІІ. В той час, як у розглядуваному випадку, предметом дослідження є наявність правових підстав для переведення ОСОБА_1 (яка не займала посаду держслужби) з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням вказаного відповідачі довели ті обставини, на яких ґрунтуються їх відзиви та пояснення, а також спростували доводи позивача.
Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 992,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція №3536-5330-6531-0104 від 08.07.2022 (а.с.1).
Водночас, в адміністративному позові, ОСОБА_1 вказала на понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 гривень, які просила стягнути на її користь із відповідачів.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судовий збір та витрати на правову допомогу.
Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Візінський Василь Васильович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №891 від 29.05.2012; ордер на надання правової допомоги серії АТ №1025835 від 08.07.2022),вул. Шевченка, 71-А, офіс 7, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78100;

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094.

Суддя Чуприна О.В.