Справа № 380/3009/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3009/21 пров. № А/857/2938/22
А/857/2941/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника відповідача Халака Н.М., Мазура Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року, прийняте суддею Мартинюком В.Я. о 12 годині 54 хвилині у місті Львові, повний текст складено 10.12.2021 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року з питань винесення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 про поновлення на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністерства оборони України за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року включно; стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 про поновлення на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністерства оборони України за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року включно в розмірі 210024 грн. 87 коп. із одночасним відрахуванням 1.5 відсотків військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2004 року №44 (зі змінами); визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати у повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік; стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік в розмірі 13101 грн. 72 коп. із одночасним відрахуванням 1.5 відсотків військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2004 року №44 (зі змінами).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 про поновлення на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністерства оборони України за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року включно. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 в розмірі 148665 грн. 00 коп., за виключенням податків та обов`язкових платежів. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд зазначив, що змістом спірних правовідносин є стягнення середнього заробітку при звільненні за період із 26.02.2020 року по 30.12.2020 року та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік.

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 середньоденна заробітна плата позивача складає 701 грн. 25 коп. З урахуванням листа Міністерства соціальної політики № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року складає 212 дні. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 складає 148665 грн. 00 коп.

Щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік, суд зазначив, що чинним законодавством передбачено компенсацію лише середнього заробітку за час перебування особи у вимушеному прогулі.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, то суд не вбачав необхідності встановлення такого, оскільки позивачем не надано обґрунтованих доказів в підтвердження обставин того що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду.

ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувались докази, в якій позивач просив ухвалити додаткове судове рішення щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 про поновлення на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року включно.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що у спірних правовідносинах обов`язок щодо виплати коштів позивачу за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 належить Військовій частині НОМЕР_1 . Відтак, відсутні підстави для задоволення вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу середнього заробітку.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 та Військова частина НОМЕР_1 подали апеляційні скарги. Вважають, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 зазначає, що він вважається таким, що весь період, який пов`язаний зі звільненням з військової служби був військовослужбовцем. А відтак в період з квітня 2017 року по грудень 2020 року перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .

Звертає увагу на те, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року середній заробіток за час затримки виконання рішення суду має становити 210024,87 грн.

Покликання суду першої інстанції на лист Міністерства соціальної політики № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» є помилковим з огляду на те, що апелянт відноситься до числа військовослужбовців та відповідно не є працівником. Відтак, судом протиправно зменшено розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Звертає увагу на те, що при звільненні з військової служби у нього залишилась невикористана частина щорічної відпустки за 2019 рік, однак, грошової компенсації не виплачено. Розмір компенсації складає 13101,72 грн.

Зазначає, що органом, який прийняв рішення про поновлення на роботі є виключно Міністерство оборони України, а тому саме протиправна поведінка Міністерства оборони України сприяла зволіканню з виконанням судового рішення.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ухвалу суду від 30.12.2021 року з питань винесення додаткового судового рішення покликається на те, що до повноважень Міністерства оборони України належить виплата грошових коштів, адже у разі поновлення на військові службі (посаді) орган, який прийняв таке рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Як наслідок із Військової частини НОМЕР_1 підлягають до стягнення грошові кошти у випадку вирішення питання про таку виплату Міністерством оборони України.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , фактично ухваливши рішення стосовно вимоги, яку позивач не заявляв та доказів на її обґрунтування не надавав.

Військовою частиною НОМЕР_1 наказів на звільнення позивача не приймалося, а відтак, така позбавлена права діяти у самостійний спосіб без рішень Міністерства оборони України, якого дії судовим рішенням у справі визнано незаконними та протиправними.

Просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скарзі на рішення суду звертає увагу на те, що після поновлення на військовій службі позивач безпосередньо у Військовій частині НОМЕР_1 службу не проходив, на грошовому забезпеченні не перебував.

Міністерством оборони України було видано наказ №630 про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі і призначення на посаду старшого юрисконсульта Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим він був включений до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , де він і проходив службу.

З 01.01.2020 року Військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпеченні до Військової частини НОМЕР_3 . Відтак, саме Військова частина НОМЕР_3 є належним відповідачем у даній справі щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно залучено Військову частину НОМЕР_1 до участі у даній справі і в подальшому неправомірно визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі №1.380.2019.001973.

Крім того, позов до Військової частини НОМЕР_1 не надходив та військова частина не була ознайомлена з таким і не змогла здійснити відповідні заходи щодо правового захисту у суді першої інстанції

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з наказу начальника Західного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції №9 від 19.04.2019 року позивача з 19.04.2019 року виключено зі списків особового складу Західного відділу з питань запобігання та виявлення корупції та усіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення начальника Управління з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень: від 25.03.2019 року у виді догани (усно); від 04.04.2019 року у виді суворої догани (усно); визнано протиправними і скасовано накази Міністра оборони України: від 09.04.2019 року №64 КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; від 12.04.2019 року №67 КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; від 16.04.2019 №197 (по особовому складу) в частині, що стосується звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) підполковника юстиції ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України; визнано протиправними та скасовано накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 : від 12.04.2019 року №3 (з основної діяльності) «Про призупинення виплати грошового забезпечення»; від 19.04.2019 року №9 (про виключення ОСОБА_1 з 19.04.2019 року зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення); поновлено ОСОБА_1 на військовій службі як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 211427 грн. 37 коп.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №630 від 02.12.2020 року позивача поновлено на військовій службі та призначено на посаду старшого юрисконсульта юридичної служби управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сухопутних військ Збройних Сил України.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №255 від 31.12.2020 року позивача з 31.12.2020 року зараховано до списків особового складу частини та на усі види забезпечення.

Листом №1314/19/337 від 23.02.2020 року Військова частина НОМЕР_2 на звернення позивача повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , де він перебував на грошовому забезпеченні до звільнення з військової служби, 26.03.2020 року виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць (в частині безумовного виконання рішення суду), а 16.12.2020 року за весь час вимушеного прогулу з 19.04.2019 року по 25.02.2020 року. Таким чином рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 211427 грн. 37 коп. (в період з 19.04.2019 року по 25.02.2020 року) виконано у повному обсязі. Підстав для виплати грошового забезпечення за період з 26.02.2020 року по 31.12.2020 року не вбачається.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

Приписами частини другої статті 372 КАС України обумовлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року в справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року в справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року в справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року в справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року в справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року в справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року в справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року в справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року в справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року в справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року в справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року в справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року в справі №640/19103/19 та інших.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, у тому числі за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, визначено Порядком №100, за правилами абзаців третього та четвертого пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як визначено в абзаці першому пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд звертає увагу, що відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 середньоденна заробітна плата позивача складає 701 грн. 25 коп.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАСА України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це встановлене процесуальним законом правило (нетиповий нормативний припис) звільнення від доказування обставин, встановлених в мотивувальній частині рішення суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, вироком, іншим кримінально-процесуальним актом, коли в силу закону завершення провадження по кримінальній справі не може бути закінчене постановленням вироку про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої їх ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, розмір середньоденної заробітної плати позивача не підлягає доказуванню.

З урахуванням листа Міністерства соціальної політики № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів за період з 26.02.2020 року по 30.12.2020 року складає 212 дні.

Покликання ОСОБА_1 на помилкове врахування судом першої інстанції наведеного вище листа Міністерства соціальної політики не заслуговує на увагу суду, враховуючи те, що ані нормами спеціального закону, ані загальними нормами не врегульовано питання тривалості робочого часу (часу несення служби) для військовослужбовців.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 складає 148665 грн. 00 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із наданого представником відповідача розрахунку, кількість невикористаних днів щорічної основної відпустки ОСОБА_1 становила 11 днів, тобто пропорційно відпрацьованому часу (45 діб щорічної відпустки/12 місяців х 3 місяці повністю відпрацьованих).

Нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні відпустки склала: 7585,21 грн. (20686,93 грн. (розмір грошового забезпечення позивача) /30 днів х 11 днів), що і було виплачено ОСОБА_1 при звільненні.

Суд першої інстанції цілком вірно підкреслив, що чинним законодавством передбачено компенсацію лише середнього заробітку за час перебування особи у вимушеному прогулі.

Крім того, відпустка нараховується пропорційно до відпрацьованого часу. Перебування особи у вимушеному прогулі не є відпрацьованим часом, відтак, такій особі не нараховуються дні відпустки, і, як наслідок, не може бути здійснена компенсація.

Щодо покликання Військової частини НОМЕР_1 на те, що належним відповідачем у даній справі щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є Військова частина НОМЕР_2 , то зазначене не заслуговує на увагу, враховуючи те, що Львівський окружний адміністративний суд 07.06.2021 року у справі №1.380.2019.001973 постановив окрему ухвалу та повідомив начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про протиправну бездіяльність щодо виконання рішення суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973, що полягає у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення (за час вимушеного прогулу та грошового забезпечення пов`язаного із скасуванням наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.04.2019 року №3 (з основної діяльності) «Про призупинення виплати грошового забезпечення») без одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» від 15.01.2004 року №44. З метою усунення виявленого порушення закону Військовій частині НОМЕР_1 слід провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до статті 8 Закону №2011-ХІІ та положень Порядку №44.

Відтак, саме Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у даній справі щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973.

Щодо оскарження ОСОБА_1 ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року з питань винесення додаткового судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_1 як в заяві про ухвалення додаткового судового рішення так і в апеляційній скарзі покликається на те, що Міністерство оборони України як орган, який прийняв рішення про поновлення позивача на військовій службі, повинно вирішувати питання про виплату грошових коштів внаслідок незаконного звільнення.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, у спірних правовідносинах обов`язок щодо виплати коштів позивачу за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року у справі №1.380.2019.001973 належить саме Військовій частині НОМЕР_1 .

Покликання на протиправність бездіяльності Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу середнього заробітку є безпідставним, оскільки Міністерство не є суб`єктом, до повноважень якого належить здійснювати згадану виплату.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційних скарг та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року та ухвалу від 30 грудня 2021 року з питань винесення додаткового судового рішення у справі №380/3009/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 17.10.2022 року.