Справа № 200/15317/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року справа №200/15317/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 200/15317/21 (головуючий І інстанції суддя Бабаш Г.П. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31.08.2020 року про припинення виплати пенсії за вислугу років відповідно до п. ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 01.09.2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 01.09.2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 200/15317/21 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31.08.2020 року про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 01.09.2017 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 01.09.2017 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в управлінні як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991.

Згідно копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 та листа від 02.07.2020 року № 01-17/243, виданого Комунальним закладом «Донецький палац молоді «Юність» ОСОБА_1 з 01.09.2017 року прийнята на роботу до КЗ «Донецький палац молоді «Юність» на посаду керівника гуртка відділу зі спортивної роботи на підставі наказу від 31.08.2017 року № 101к.

Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду в Донецькій області на адресу Комунального закладу Донецький палац молодості Юність, 06.08.2020 року за вих. № 0577-04-8/4723 направило запит щодо отримання інформації стосовно належності Комунального закладу Донецькій палац молоді Юність до позашкільного навчального закладу із зазначенням у статуті підпорядкованості закладу.

Комунальний заклад Донецькій палац молоді Юність листом від 20.08.2020 року № 07-31/262 повідомив, що є позашкільним навчальним закладом відповідно до Закону України «Про позашкільну освіту», додавши статут.

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.08.2017 року позивачу з 01.09.2017 року припинено виплату пенсії за вислугу років, як артисту, призначену згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з працевлаштуванням за професією на посаду керівника циркового гуртка із спортивної роботи Комунального закладу «Донецький палац молоді «Юність», яка не дає право на отримання пенсії за вислугу років у період роботи у відповідності до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також 31.08.2020 року Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення про утворення переплаченої суми пенсії, відповідно до якого вбачається, що пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у відповідність згідно даних про працевлаштування з 01.09.2017 року, в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 01.09.2017 року по 30.09.2020 рік у розмірі 56382,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положенням статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Статтею 7 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Тобто, призначення і виплата пенсії за вислугу років можливі виключно за умови залишення особою роботи, яка дає право на таку пенсію.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції.

Статтею 55 Закону № 1788-XII визначені окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, зокрема:

- пункт «е» працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України;

- пункт «ж» артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, але не раніше досягнення 55 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 затверджено Перелік посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, до якого включено: артисти цирків і концертних організацій: гімнасти, мотовелофігуристи, еквілібристи, балансери, акробати, наїзники, дресирувальники диких звірів, борці, клоуни (коверні), які виконують номери жанрів циркового мистецтва, що дають право на пенсію за вислугу років, силові жонглери, ліліпути - артисти всіх найменувань (далі - Постанова № 583).

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Постанова № 909).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивач працювала артистом-гімнастом та 17.09.2013 року була звільнена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту ж статті 55 Закону 1788-XII внаслідок виконання професійних функцій артиста-гімнаста.

Отже, у відповідності до вимог статті 7 Закону № 1788-ХІІ виплата позивачеві пенсії за вислугу років можлива за умови залишення ним роботи, яка дає право на таку пенсію, а саме згідно пункту ж статті 55 Закону №1788-XII.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 01.09.2017 року було прийнято до Комунального закладу Донецький палац молоді Юність на посаду керівника циркового гуртка зі спортивної роботи, що зазначені в Переліку, затвердженому Постановою № 909, та надають право (за наявності певного стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту) на призначення пенсії згідно пункту е статті 55 Закону 1788-XII.

Оскільки позивач 17.09.2013 звільнилася з посади артиста-гімнаста та в подальшому не працювала на посадах, яка дає право на пенсію згідно пункту «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, колегія суддів вважає, що відповідачем безпідставно було прийнято спірне рішення.

Частиною першої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Слід вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 200/15317/21- залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 200/15317/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв