Справа № 380/7245/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7245/21 пров. № А/857/7901/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Хобор Р.Б. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Дутки І.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрації акцизного складу, реалізацію пального без відповідної ліцензії, необладнання акцизного складу лічильниками (суддя суду І інстанції: Мричко Н.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 00 хв. 04.04.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 13.04.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

30.04.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. № 1 від 16.04.2021р.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с.1-6).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання (а.с.70-71).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.207-217).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задовольнити (а.с.220-225).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення спору суд не врахував заперечення факту реалізації пального, що мав місце 17.03.2021р. у належному позивачу місці зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, постановою Сокальського районного суду Львівської обл. від 26.03.2021р. у справі № 454/924/21 закрито провадження у справі про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП. В цій справі встановлено, що реалізацію пального здійснив не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , який не перебуває з останнім у трудових відносинах. Крім того, реалізацію пального проведено за відсутності ОСОБА_1 , а також не надано доказів, що таку здійснено з його відома чи дозволу.

Вказане рішення суду слід вважати преюдиційною обставиною в розрізі вирішення розглядуваного спору.

Водночас, суд першої інстанції провів фактично ревізію судового рішення, оскільки погодився з твердженням відповідача, який вважає, що реалізація пального ОСОБА_2 здійснена з відома та дозволу позивача.

Наголошує на тому, що долучену до справи відповідачем копію довідки-пояснення ФОП ОСОБА_1 від 17.03.2021р. не можна вважати належним доказом.

В рішенні суду не відтворені дійсні показання свідка ОСОБА_2 , який фактично вказав на проведення заправки автомобіля без дозволу ФОП ОСОБА_3 ; така обставина стверджується також рапортом ст.оперуповноваженого УСР у Львівській обл. ДСР НП України майора поліції М.Кулієвича від 17.03.2021р. про ознаки кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 .

Також місце для зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: АДРЕСА_1 , в розумінні пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України не є акцизним складом, оскільки позивачем та його працівниками не здійснювалося роздрібної чи оптової торгівлі паливними матеріалами, а тому є відсутніми правові підстави для винесення податкових повідомлень-рішень і накладення штрафних санкцій.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи, що надійшло засобами електронного зв`язку до апеляційного суду 12.10.2022р., яке обґрунтовано неможливістю явки до суду через загрозу ракетних ударів і відсутність регулярного сполучення, оскільки сторони були завчасно повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи; розгляд справи вже відкладався за клопотанням сторони позивача; доказів неможливості явки до суду не долучено.

Водночас, із змісту заявленого клопотання є незрозумілою обґрунтування необхідності явки самого позивача ОСОБА_1 до суду, при цьому останній не заявляв клопотання про проведення засідання в режимі відеокоференції, долучення нових доказів тощо.

Також твердження представника позивача стосовно загрози ракетних ударів та відсутності транспортного сполучення ґрунтуються лише на припущеннях.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України № 389-VIII від 12.05.2015р. «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з ст.26 цього Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач 31.10.2002р. зареєстрований як суб`єкт господарювання ФОП; види діяльності: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів (а.с.17-18, 20).

Починаючи з 01.01.2012р., позивач є платником єдиного податку ІІІ групи, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 31.05.2012р. (а.с.19).

У червні 2020 року ГУ ДПС у Львівській обл. видало позивачу ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2000938 із терміном дії з 05.06.2020р. до 05.06.2025р.; загальна місткість резервуарів, які використовуються для зберігання пального - 45000 л, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Відповідно до наказу № 824-ПП від 09.03.2021р. і на підставі направлень №№ 2400, 2401 від 09.03.2020р. посадові особи ГУ ДПС у Львівській обл. провели фактичну перевірку акцизного складу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 (а.с.82-84).

Проведеною перевіркою встановлено, що о 11.30 год. 17.03.2021р. проведено реалізацію пального в кількості 65 л вартістю 23 грн. 50 коп. за 1 л безпосередньо в бак автомобіля з дизельним двигуном та розрахункову операцію на суму 1500 грн, на об`єкті фактичної перевірки: місце зберігання пального, яке належить ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , який не обладнаний рівнеміром-лічильником. Крім цього, ФОП ОСОБА_1 не зареєстрував акцизний склад у системі електронного адміністрування реалізації пального спирту етилового, а також щоденно не формував дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби.

Результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС оформлені Актом № 5651/13/09/01/ від 18.03.2021р., у якому зафіксовано допущені позивачем наступні порушення:

пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, оскільки акцизний склад за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого здійснюється реалізація пального, не зареєстрований у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податків;

ч.12 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», яке полягає у здійсненні роздрібної торгівля пальним за вищевказаною адресою без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю;

пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України: акцизний склад за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого здійснюється зберігання пального для власних потреб, необладнаний 1 (один) витратоміром-лічильником та 1 (один) рівноміром-лічильником рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 1 від 16.04.2021р., яким на позивача накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1540000 грн.; до вказаного рішення долучено розрахунок штрафних санкцій (а.с.7, 8).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірним питанням, з яким пов`язуються встановлені відповідачем порушення позивачем вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України та ч.12 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», є факт здійснення позивачем реалізації пального без отримання відповідної ліцензії.

Заперечуючи факт реалізації пального, позивач посилається на преюдиційні обставини, встановлені постановою Сокальського районного суду Львівської області від 26.03.2021р. у справі № 454/924/21, якою закрито провадження у справі про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП.

Водночас, обставина реалізації пального не позивачем, а ОСОБА_2 , який не перебуває з ФОП ОСОБА_1 у трудових відносинах, відповідачем не оспорюється.

Для спростування преюдиційних обставин щодо реалізації пального без відома чи дозволу позивача, встановлених у згаданій постанові місцевого суду, відповідач 19.10.2021р. подав до суду довідку-пояснення ФОП ОСОБА_1 від 17.03.2021р., в якій підтверджено факт реалізації 17.03.2021р. дизпалива.

Крім наведеного, з метою з`ясування дійсних обставин у справі суд здійснив допит свідка ОСОБА_2 , який підтвердив обставини відпуску дизпалива сторонній особі з відома позивача.

Висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних підстав.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до понятійного апарату ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений таким підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Мета утворення, умови реєстрації, утримання та використання акцизних складів викладені у статті 230 ПК України.

Так, у п.230.1 ст.230 ПК України зазначено, що акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Відповідно пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України акцизні склади, на території яких виробляється спирт етиловий, повинні бути обладнані на кожному місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованому на акцизному складі, витратомірами-лічильниками спирту етилового, що призначені для безперервного вимірювання, запам`ятовування, фіксування та відображення в електронному вигляді даних про обсяг отримання або відпуску спирту етилового в декалітрах 100-відсоткового спирту, приведених до температури 20° С, та обсяг вмісту денатуруючих добавок (далі - витратомір-лічильник спирту етилового), зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах витратоміри-лічильники спирту етилового у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового;

б) усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється отримання та реалізація спирту етилового без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників спирту етилового, без реєстрації акцизного складу, а також через кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, на якому вийшов з ладу або відсутній витратомір-лічильник спирту етилового.

Витратоміри-лічильники спирту етилового повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності витратомірів-лічильників спирту етилового для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками спирту етилового.

Розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого спирту етилового (далі у цьому розділі - обсяг обігу спирту етилового) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у декалітрах 100-відсоткового спирту, приведених до температури 20° С.

Дані про обсяг обігу спирту етилового формуються після проведення останньої операції з обігу спирту етилового у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу спирту етилового у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

Дані про обсяг обігу спирту етилового подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників спирту етилового. В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків спирту етилового, що знаходяться на акцизному складі в тарі, упаковці, про добовий обсяг реалізованого спирту етилового в тарі, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У такому реєстрі міститься податкова інформація про розпорядників акцизних складів, наявні у них акцизні склади, розташовані на акцизних складах витратоміри-лічильники спирту етилового, їх серійні (ідентифікаційні) номери, а також дані про фактичний обсяг обігу спирту етилового у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів.

Дані про фактичний обсяг обігу спирту етилового у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів зіставляються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, з показниками системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно з пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Аналіз наведених положень податкового законодавства вказує на те, що у разі здійснення особою операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, на неї покладено обов`язок:

а) зареєструвати у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового усі акцизні склади;

б) обладнати акцизні склади, на території яких здійснюється зберігання, реалізація пального, витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

Закон України № 481/95-ВР від 19.12.1995р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Відповідно до понятійного апарату вказаного Закону:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

- місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування;

- зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

- роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та розміщується у вільному доступі.

Згідно з ч.20 ст.15 цього Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Отже, здійснення роздрібної торгівлі пальним суб`єктами господарювання дозволяється лише у разі наявності у них ліцензії на роздрібну торгівлю.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спірним питанням, з яким пов`язуються встановлені відповідачем порушення позивачем пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України та ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», є факт здійснення реалізації пального на території акцизного складу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 .

Аналіз обставин в їх сукупності свідчить про те, що сторони не заперечують сам факт реалізації о 11 год. 30 хв. 17.03.2021р. дизельного пального в кількості 65 л вартістю 23 грн. 50 коп. за літр сторонньому споживачу ОСОБА_4 та проведення розрахункової операції на суму 1500 грн. на території акцизного складу, що належить ФОП ОСОБА_1 .

Разом з тим, доводи позивача зводяться до того, що відпуск нафтопродуктів відбувся без його відома (позиція в суді першої інстанції), а вже під час апеляційного розгляду останній вказував на протиправне вибуття з його власності спірних нафтопродуктів через протиправні дії ОСОБА_2 .

В аспекті наведеного колегія суддів критично оцінює вказані доводи ФОП ОСОБА_1 , оскільки:

будучи власником акцизного складу, позивач повинен унеможливити доступ сторонніх осіб до резервуару з нафтопродуктами;

позивач надав письмові пояснення від 17.03.2021р., в яких фактично підтвердив реалізацію дизельного палива сторонній особі на території акцизного складу (а.с.160);

до органів поліції поступило звернення від ОСОБА_5 про наявність нелегальної автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 , де був виявлений ОСОБА_2 , який проводив відпуск нафтопродуктів (а.с.171-172);

свідок ОСОБА_2 підтвердив в письмових поясненнях від 17.03.2021р. та у своїх показаннях в суді вищевказаний факт реалізації нафтопродуктів (а.с.173);

ФОП ОСОБА_1 як власник пального не надав доказів звернення до правоохоронних органів щодо крадіжки його майна та/або доказів отримання від ОСОБА_2 відшкодування завданих йому збитків.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, наявних матеріалів справи, а також норм діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем доведено факт здійснення реалізації пального на території акцизного складу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, у провадженні Сокальського районного суду Львівської обл. перебувала справа № 454/924/21 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів, які надійшли від ГУ ДПС у Львівській обл. відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, постановою Сокальського районного суду Львівської обл., що набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд дійшов відповідного висновку з огляду на те, що реалізацію пального здійснив не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , який не перебуває у трудових відносинах з останнім; продаж пального здійснено за відсутності ОСОБА_1 і без його відома (а.с.22-24, 25-26)..

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи судове рішення, яке набрало законної сили, обставини реалізації пального не підлягають повторному дослідженню у цій справі, а учасники справи звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді адміністративної справи 454/924/21.

При цьому, передбачене ч.4 ст.78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях в інших адміністративних, цивільних чи господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених указаним положенням КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові від 28.04.2020р. у справі № 815/94/16.

Таким чином, правова кваліфікація діяння особи, наведена у постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов`язковою для адміністративного суду.

Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

В аспекті доводів апелянта про протиправні дії ОСОБА_2 , які описуються в рапорті та інших матеріалах справи колегія суддів наголошує на тому, що останні стосуються виявлення діяльності нелегальної АЗС без відповідних документів по АДРЕСА_1 , де був виявлений ОСОБА_2 , який проводив реалізацію дизпалива.

Рапорт ст.оперуповноваженого УСР у Львівській обл. майора поліції ОСОБА_5 від 17.03.2021р. стосувався саме діяльності незаконної АЗС, відсутності дозвільних документів на реалізацію пального за вказаною адресою, а не протиправних дій ОСОБА_2 щодо незаконного заволодіння чужим майном.

Водночас, обставини такої реалізації дизпалива повністю встановлені: з`ясовано предмет продажу, його вартість, особа покупця і його транспортний засіб.

За таких обставин в колегії суддів не виникає сумнівів у правильності кваліфікації дій позивача і підтвердження факту здійснення реалізації пального на території акцизного складу, який належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, ч.12 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, нормативно та документально підтверджуються, через що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № 1 від 16.04.2021р., яким до позивача застосовані фінансові санкції в розмірі 1540000 грн., ґрунтується на фактичних обставинах справи та відповідає нормам діючого законодавства.

Протилежна оцінка вказаних обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції, надавала б власникам ліцензії на зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки можливість здійснювати реалізацію пального без реєстрації акцизного складу, без обладнання його необхідними засобами та без отримання ліцензії на роздрібну торгівлю, а також слугувала б способом уникнення від відповідальності за порушення податкового законодавства.

Додатково колегія суддів наголошує, що із змісту позовної заяви слідує та обставина, що позивачем є фізична особа ОСОБА_1 .

Водночас, належним є позивач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність позивача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги.

Фактично спірні правовідносини виникли з участю суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , а не фізичної особи (громадянина та власника об`єкта нерухомості та земельних ділянок) ОСОБА_1 у зв`язку із виявленим порушенням податкового законодавства.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що саме ФОП ОСОБА_1 як суб`єкт господарювання повинен бути належним позивачем в цій справі.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. в адміністративній справі № 380/7245/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Р. Б. Хобор
І. І. Запотічний
Дата складання повного тексту судового рішення: 13.10.2022р.