Справа № 140/3822/22
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3822/22 пров. № А/857/11329/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Плахтій Н.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі відповідач2, ГУ ПФУ у Полтавській області) про визнання протиправними дій відповідача2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу подання відповідної заяви на призначення пенсії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Броварки Полтавської області, з 1988 проживала по АДРЕСА_1 , а з 1996 по АДРЕСА_2 , де проживає і на даний час. Також посилається, що є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і має відповідне посвідчення 3 категорії, наявність якого підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 04.05.2022 позивач звернулась до відповідача1 із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, проте відповідачем2 їй було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що в період з 12.10.1987 по 17.01.1990 вона працювала в м.Дніпропетровську, тому період проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить 02 роки 06 місяців 24 дні. Вважає дії відповідача2 щодо відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку протиправними, оскільки наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше трьох років. Довідка про місце проживання від 27.04.2022 №1652, видана Камінь-Каширською міською радою, та рішення Камінь-Каширського районного суду про встановлення факту проживання підтверджують факт її проживання в м.Камінь-Каширський, який віднесено до до зони гарантованого добровільного відселення. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 29.07.1993 Волинською обласною державною адміністрацією, є громадянином (громадянкою), який (яка) потерпів (ла) від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

04.05.2022 позивач у віці 55 років, звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

ГУ ПФУ в Полтавській області 11.05.2022 прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №55 у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон України №796-XII) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), відповідно до якої право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відтак, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні правові позиції відображені у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Апеляційним судом встановлено, що факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (у м.Камінь-Каширський Волинської області) в період з 01.12.1989 по 19.03.1996 підтверджується рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16.03.2022 у справі №157/1779/21, яке набрало законної сили 19.04.2022.

Вказане рішення суду позивач до заяви про призначення пенсії не додавала, про що свідчить розписка-повідомлення Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 04.05.2020 про прийняття від ОСОБА_1 заяви та документів.

Відтак, рішення суду від 16.03.2022 у справі №157/1779/21 не було предметом розгляду поданої позивачем заяви та не могло бути враховане відповідачем2 при прийнятті рішення від 11.05.2022 №55.

Відповідно до даного рішення суду підтверджується той факт, що станом на 01.01.1993 період проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення становить 03 роки 01 місяць.

Колегією суддів встановлено, що позивачу видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 3 (серія НОМЕР_1 від 25.07.1993), відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), зазначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII наявність у позивача посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є підтвердженням того, що позивач постійно проживала чи працювала на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі їй посвідчення.

Тому, наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, а тому доводи відповідача2 про те, що такий період проживання останньої становить 02 роки 06 місяців 24 дні суд відхиляє.

Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні докази того, що ОСОБА_1 постійно проживала або постійно працювала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) в даному випадку не застосовується.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 01.12.1989 по 01.01.1993, що в сукупності становить 03 роки 01 місяць, а тому, досягнувши віку у 55 роки, позивач не набула право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного на 5 років, оскільки підстави для застосування початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки) в даному випадку відсутні.

За вказаних обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 2 роки проживання.

Позивач набуде право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у 59 років.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року у справі №140/3822/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний