Справа № 640/8019/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8019/22 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.,

при секретарі судового засідання Кузьмич М.Б.,

за участі представника позивача - адвоката Здоренка В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Здоренка Владислава Євгеновича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття під час закінчення виконавчих проваджень обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме - арешт рухомого майна, зареєстрований 03.06.2015 року, номер запису про обтяження №9897075, реєстратор: Кузьмик Михайло Васильович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ (підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46800342, виданий 19.03.2015, видавник: ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Здоренко Владислав Євгенович, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом не повно з`ясовано обставини у справі, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, внаслідок чого порушено норми матеріального та процесуального права та ухвалено незаконне рішення у справі.

Зокрема, апелянтом зазначено, що відсутні будь-які документальні докази, що у період з 2015 по 2022 роки органами державної виконавчої служби провадилися виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа, строки пред`явлення виконавчих листів до виконання закінчилися, а ОСОБА_1 не є боржником у будь-якому виконавчому провадженні, тому арешт майна втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а підстави для продовження існування арешту відсутні.

Посилаючись на такі та інші обставини, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року відкрито апеляційне оскарження, надано іншому учаснику справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, призначено розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні.

Від Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено колегією суддів, на виконанні у Голосіївському ВДВС перебували наступні виконавчі провадження:

1) виконавче провадження №46800342 з примусового виконання виконавчого листа №752/2334/13-ц від 09.10.2013 виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» боргу у розмірі 57 272,69 грн, 69 421 дол. США 38 центів.

06.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

19.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про що 03.06.2015 внесено до Державного реєстру обтяжень об`єктів нерухомого майна.

28.12.2015 державним виконавцем винесено постанову ВП 46800342 про повернення виконавчого документа стягувачу.

2) виконавче провадження №46800417 з примусового виконання виконавчою листа №752/2334/13-ц від 09.10.2013 виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» боргу у розмірі 3 219 грн.

06.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

28.12.2015 державним виконавцем, керуючись п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому, арешт з майна боржника відповідачем не знімався і на час розгляду справи є чинним, що підтверджується відповідними відомостями ДРРП.

Сторонами не заперечується факт знищення матеріалів вказаних виконавчих провадження за строком зберігання і факт наявності не сплаченої заборгованості позивача перед банком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази погашення позивачем заборгованості перед банком на виконання рішення суду, а також відсутні докази подання позивачем таких відомостей відповідачу або докази визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відтак, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Як свідчать матеріали справи, 28.12.2015 державним виконавцем, керуючись п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому, арешт з майна боржника відповідачем не знімався і на час розгляду справи є чинним, що підтверджується відповідними відомостями ДРРП.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що за обставин відсутності доказів погашення позивачем заборгованості перед банком на виконання рішення суду, а також доказів подання позивачем таких відомостей відповідачу / або докази визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції та не дають підстав для висновку, що Окружним адміністративним судом міста Києва при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку з чим відсутні й підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Здоренка Владислава Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі №640/8019/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р. Вівдиченко

Л.О. Костюк