Справа № 380/12431/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ у Закарпатській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області від 16.08.2022 №52 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області перевести позивача з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з 12.08.2022.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, 12.08.2022 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». За результатами розгляду заяви, рішенням ГУ ПФУ у Закарпатській області №52 від 16.08.2022 позивачу відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на інший з підстав відсутності стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Зазначає, що станом на 01.05.2016 стаж його роботи на посадах державного службовця та посадової особи органів місцевого самоврядування становить 20 років та 9 місяців, який дає право на призначення пенсії державного службовця. Позивач стверджує, що з 1995 року по 01.05.2016 безперервно займав посади в органах місцевого самоврядування, тому відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII такий стаж має бути зараховано до стажу державної служби за періоди роботи до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. Вважає рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Для відновлення порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач-1 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком з 29.01.2017 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 16.08.2022 №52 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця. Вказує, що згідно з даними трудової книжки позивача, останній працював в органах місцевого самоврядування. За періоди роботи в органах місцевого самоврядування позивач обіймав посади, за якими після 04.07.2001 йому присвоєно ранги посадової особи органу місцевого самоврядування, а не ранги державного службовця, тому такі посади з 04.07.2001 не відносяться до категорії посад державних службовців. Стверджує, що у позивача відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу», а на працівників державних органів, яким присвоюються спеціальні звання, дія Закону №889-VIII не поширюється. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач-2 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Аналіз статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» свідчить про те, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями. Зазначає, що право на пенсію державного службовця мали особи, які досягли пенсійного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж та стаж державної служби не менше як 10 років, та на час досягнення законодавчого віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежного від місця на час досягнення зазначеного віку. Відповідач стверджує, що станом на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» 01.05.2016 ОСОБА_1 не обіймав посаду державного службовця, а стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, складає менше 20 років. Враховуючи наведене, у позивача відсутнє право на перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 09.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем-2 подано 19.09.2022 відзив на позовну заяву(вх. №60224).

Відповідачем-1 подано 27.09.2022 відзив на позовну заяву(вх. №61787).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Львівській області та з 29.01.2017 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1 від 24.01.1980), позивач з 03.05.1995 по 28.01.2022 працював на різних посада в органах державної служби та в органах місцевого самоврядування, а саме:

- 03.05.1995 прийнятий по переводу на посаду спеціаліста 2-гої категорії у відділ оренди та викупу майна Представництва фонду державного майна України у м. Львові. Присвоєно 15-тий ранг державного службовця (наказ від 03.05.1995 №37-к, Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1990);

- 02.08.1995 присвоєно 12-тий ранг державного службовця (наказ від 27.09.1995 №78-к);

- 24.04.1996 переведений в відділ експертної оцінки спеціалістом ІІ категорії (наказ від 24.04.1996 №505);

- 27.11.1996 звільнений з роботи на підставі VI пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу» (наказ від 27.11.1996 №1007);

- 03.03.1997 скасовано наказ від 27.11.1996 №1007 на підставі протесту за №460 від 12.02.1996 (наказ від 03.03.1997 №1007);

- 01.04.1997 переведений на посаду заступника начальника відділу експертної оцінки приміщень Представництва фонду державного майна України у м. Львові (наказ від 26-к від 26.05.1997);

- 30.06.1998 звільнений з роботи нач. загального відділу у зв`язку з ліквідацією ПФ ДМ України у м. Львові, стаття 40 пункт 1 КЗпП України;

- 01.10.1998 прийнятий як переможець конкурсу на посаду начальника відділу забезпечення приватизації управління приватизації майна Львівської міської ради (наказ від 01.10.1998 №1-к);

- 27.03.2000 присвоєно 10-тий ранг державного службовця (наказ від 27.03.2000 № 61-к);

- 31.03.2000 переведений за згодою на посаду завідувача сектору забезпечення приватизації відділу реформування власності в управління ресурсів Львівської міської ради (наказ від 31.03.2000 №62-к);

- 03.04.2000 прийнятий на посаду завідувача сектору забезпечення приватизації відділу реформування власності управління ресурсів в порядку переведення за його згодою (стаття 32 КЗпП України);

- 04.07.2001 приведений до присяги посадової особи місцевого самоврядування. Присвоєно 10 (десятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад (Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», розпорядження міського голови Львова від 06.11.2001 №449-к);

- 14.08.2002 переведений на посаду завідувача сектору приватизації майна відділу реформування власності управління ресурсів Львівської міської ради у зв`язку з реорганізацією виконавчих органів ради (Розпорядження міської ради від 13.08.2002 №378-к);

- 23.10.2002 переведений на посаду головного спеціаліста відділу реформування власності управління ресурсів за згодою (стаття 32 КЗпП України) (наказ від 22.10.2002 №108-к);

- 02.02.2004 прийнятий на посаду завідувача сектору забезпечення оцінки майна відділу реформування власності управління комунального майна в порядку переведення за його згодою (стаття 32 КЗпП України) у зв`язку з реорганізацією управління ресурсів (наказ від 04.02.2004);

- 04.01.2007 у зв`язку з реорганізацією виконавчих органів Львівської міської ради переведений із займаної посади завідувача сектору забезпечення оцінки майна відділу реформування власності управління комунального майна на рівноцінну посаду завідувача сектору оцінки майна відділу реформування власності управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (Розпорядження Львівського міського голови від 03.01.2007 №005-к);

- 02.01.2008 переведений з посади завідувача сектору оцінки майна відділу реформування власності управління комунальної власності на посаду завідувача сектору оцінки з 02.01.2008 за його згодою (Наказ від 29.12.2007 від 114-к);

- 02.01.2017 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради перейменовано в Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (Ухвала Львівської міської ради від 26.05.2016 №505);

- 15.11.2020 переведений на посаду головного спеціаліста відділу регулювання орендних відносин. Збережено 10 (десятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування (наказ від 13.11.2020 №227-к);

- з 28.01.2022 звільнений з роботи у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службові в органах місцевого самоврядування, згідно із статтею 18 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (наказ від 21.02.2022 №13-к).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із завою від 12.08.2022 про перерахунок пенсії, в якій просив перевести його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення до відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 65 річного віку.

ГУ ПФУ у Львівській області скерувало матеріали для вирішення питання щодо заяви позивача від 12.08.2022 до підрозділу ГУ ПФУ в Закарпатській області (відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву та сканує копії документів засобами програмного забезпечення та після цього за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу).

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів ГУ ПФУ у Закарпатській області прийнято рішення №52 від 16.08.2022 про відмову у переведені ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відмова мотивована відсутністю у ОСОБА_1 стажу роботи, що дає право на переведення його на пенсію державного службовця.

Як видно з рішення №52 від 16.08.2022, висновок про відсутність достатнього стажу державної служби ґрунтується на не зарахуванні до стажу державної служби періодів перебування позивача на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001.

ГУ ПФУ у Львівський області листом від 18.08.2022 №18.08.2022 №1300-5211-8/73597 надіслало ОСОБА_1 рішення від 16.08.2022 №52.

Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області від 16.08.2022 №52 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 2 Закону №2493-III визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно до статті 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону №2493-III (в редакції, чинній станом на 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі Закон № 889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом №889-VIII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на часу досягнення зазначеного віку.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом четвертим частини другої статті 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-ІІІ.

Аналіз наведених норм свідчать про те, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III, входить до стажу державної служби.

Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначаються Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283, чинний до 01.05.2016).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку з затвердженням Постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №229).

Отже, стаж державної служби до 01.05.2016 обчислюється відповідно до Порядку №283, а після 01.05.2016 відповідно до Порядку №229.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 229 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отже, і Порядком № 283, чинним до 01.05.2016, і діючим Порядком № 229 передбачено зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Аналогічні положення містяться у пункті 6 Порядку №229.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що до стажу державної служби відноситься час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом №2493-ІІІ.

Як встановлено судом, фактично єдиною підставою відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця стало не зарахування відповідачем до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001.

Відповідно до закріпленої у статті 14 Закону №2493-ІІІ класифікації посад в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-ІІІ визначено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Вказане зумовлює висновок суду про те, що посади, які обіймав позивач в органах місцевого самоврядування у період з 04.07.2001 по 28.01.2022, відповідно до статті 14 Закону №2493-III, пункту 2 Порядку №283 (до 01.06.2016) та пункту 2 Порядку 229 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.

Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 цього ж Закону та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.

З огляду на правовий висновок Верховного Суду, не зарахування відповідачем - 2 до стажу державної служби позивача стажу роботи його на посадах в органах місцевого самоврядування суперечить чинному законодавству та є протиправним.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 не виконано вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення.

Доводи відповідачів про відсутність підстав для переведення позивач з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку спірному рішенню, яке зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії від 15.06.2021 №43 не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень та порушує право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», тому таке рішення слід визнати протиправним, задовольнивши першу позовну вимогу.

Друга позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги.

Відповідно до вимог частини першої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З метою відновлення права позивача на переведення з одного виду пенсії на інший, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 28.01.2022 та перевести з 12.08.2022 позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», задовольнивши в такий спосіб другу позовну вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Оскільки право позивача на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою, то таке право підлягає відновленню з дня звернення ОСОБА_1 12.08.2022.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цілому, тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів порівну понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1984 грн 80 к., сплаченого за квитанціями від 24.08.2022 №28 та №29.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000, ) від 16.08.2022 №52 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 28.01.2022 та перевести з 12.08.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000, ) по 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 к. судових витрат на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома