Справа № 240/3842/22
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Житомир

справа № 240/3842/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про відмову у зарахуванні до страхового стажу період роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 22.07.1970 по 23.08.1971;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.11.1969 по 22.07.1970 та з 22.07.1970 по 23.08.1971.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про повідомлення причин незарахування до трудового стажу періоду роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 22.07.1970 по 23.08.1971. Однак, відповідач листом від 08.12.2021 повідомив, що вказаний період трудової діяльності не зарахований до страхового стажу, з тих підстав, що в трудовій книжці не вказано дату наказу про звільнення (переведення) та дату звільнення.

Позивач зазначає, що вказаний період роботи підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме, записами у трудовій книжці.

Вважаючи, що має право на зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження, надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№21346/22).

Зазначає, що позивачу правомірно не зараховано стаж за період роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 22.07.1970 по 23.08.1971, оскільки в трудовій книжці не вказано дату наказу про звільнення (переведення) та дати звільнення немає чіткої дати.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування».

11 листопада 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу період роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 22.07.1970 по 23.08.1971.

Листом від 08.12.2021 №43435-42451/Г-02/8-0600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_2 , що до її трудового стажу не зараховано період роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970, оскільки не зазначено наказ про звільнення (переведення) та в ПМК-1011 з 22.07.1970 по 23.08.1971, оскільки дати звільнення немає чіткої дати (а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України №1788-XII).

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

При цьому суд звертає увагу на те, що положеннями Порядку №637 не передбачено обов"язковості зазначення в уточнюючій довідці підприємства номерів наказів про прийняття та звільнення з роботи.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці від 22.10.1969, ОСОБА_1 в період з 15.11.1969 по 22.07.1970 працювала в ПМК-1013 тресту "Карагандасільстрой-10" та з 30.07.1970 по 23.08.1971 працювала в ПМК-1011 тресту "Карагандасільстрой-10" (а.с.7-10).

Суд вказує, що достовірність записів, з урахуванням їх чіткої та логічної послідовності, наявності печатки та підпису уповноваженої особи, сумніву не викликає.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутність дати наказу на звільнення (переведення) на роботу та некоректно записаний рік, не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірних періодів роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Суд вказує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці та/чи уточнюючих довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень, записів у записах в трудовій книжці та/чи уточнюючих довідках.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

Окрім цього відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначене оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оскаржуваного періоду роботи позивача до страхового стажу.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивач надав докази, які не спростовані відповідачем, про те, що період її роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМУ-1011 з 30.07.1970 по 23.08.1971, підлягає зарахуванню до страхового стажу та має бути врахований органом Пенсійного фонду України при перерахунку пенсії.

В свою чергу, вказані відповідачем підстави для неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 15.11.1969 по 22.07.1970 та з 30.07.1970 по 23.08.1971 є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду з 23.07.1970 по 29.07.1970, тобто в період між переведенням позивача з ПМК-1013 на роботу в ПМК-1011, суд вказує наступне.

Порядок ведення трудових книжок, регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Враховуючи послідовність записів №4 та №5 у трудовій книжці позивача та відсутність будь-якої уточнюючої інформації про дату прийняття на роботу, період трудової діяльності позивача 23.07.1970 по 29.07.1970, не підтверджений жодними доказами, саме тому відсутні підстави для його врахування до загального трудового стажу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також вказує, що протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень варто розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акта віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Таким чином, протиправна бездіяльність у спірних правовідносинах могла мати місце у випадку, коли відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був вчинити визначені у законі дії, направлені на реалізацію суб`єктивних прав особи, проте з підстав та за обставин, що були у межах його волі та контролювались ним, протиправно ухилявся від вчинення таких дій.

В даному випадку, відповідач не здійснював ухилення від вчинення таких дій, а вчинив протиправні дії шляхом відмови позивачу у зарахуванні до трудового стажу період роботи з 15.11.1969 по 22.07.1970 та з 30.07.1970 по 23.08.1971.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 30.07.1970 по 23.08.1971 та зобов"язання відповідача здійснити її зарахування до трудового стажу.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те що, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткового задоволення

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 30.07.1970 по 23.08.1971

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в ПМК-1013 з 15.11.1969 по 22.07.1970 та в ПМК-1011 з 30.07.1970 по 23.08.1971.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 992 (дев"ятсот дев"яносто дві) грн 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 12 жовтня 2022 року.

Суддя А.В. Горовенко