Справа № 140/6414/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/6414/21 пров. № А/857/8427/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Городищенської сільської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі №140/6414/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, Виконавчого комітету Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Волдінер Ф. А.,

час ухвалення рішення 08.04.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, Виконавчого комітету Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не розробки та не затвердження нового генерального плану с.Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» та зобов`язати відповідача 2 розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с.Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області щодо не розроблення та не затвердження нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99. Зобов`язано Виконавчий комітет Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Городищенська сільська рада Луцького району Волинської області оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач фактично оскаржує порушення законодавства Угринівською сільською радою при прийнятті рішення №5/3 «Про погодження надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку» від 13 січня 2011 року щодо затвердження технічної документації на кладовище, а не факт бездіяльності Городищенської сільської ради. Вищевказане рішення є чинним та в межах цього спору не оскаржено. Зазначає, що незважаючи на можливість внесення змін до генерального плану, що є значно простішим і дешевшим процесом, позивач вимагає саме виготовлення нового генерального плану. Таке використання коштів є нераціональним та не відповідає інтересам решти жителів с.Дубова Корчма, а зобов`язання розробки та подання на затвердження нового генерального плану села порушує принцип пропорційності, оскільки ті ресурси, які використає сільська рада для задоволення інтересу позивача, можуть бути використані на благо всієї громади. Звертає увагу, що з 2011 року на ділянці, виділеній релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с.Дубова Корчма під кладовище, відбувались поховання людей та перепоховання останків померлих може завдати непоправних моральних страждань родичам померлих, і тим самим порушити принцип пропорційності, оскільки у такому разі несприятливі наслідки, заподіяні таким рішенням та діями родичам померлих будуть значно більшими, ніж можливо порушений приватний інтерес. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 13 січня 2011 року №5/3 погоджено надання дозволу релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с.Дубова Корчма на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку орієнтовною площею 1,00 га під кладовище в с. Дубова Корчма (а.с. 10).

На звернення позивача про незгоду щодо функціонування кладовища на відстані 30 метрів від власної садиби на АДРЕСА_1 Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації листом від 03 вересня 2020 року №Ш-76 повідомило, що земельна ділянка площею 0,25 га (кадастровий номер :03:001:0032) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також кладовище розташовані в межах с. Дубова Корчма, але за межами генплану цього села, яким вищезгадане кладовище не передбачено. Таким чином, земельна ділянка потрапляє у санітарно-захисну зону кладовища. Зазначає, що оскільки діючий генплан с. Дубова Корчма розроблений ще у 1984 році і вже вичерпав розрахункові терміни та не відповідає сучасним соціально-економічним вимогам і містобудівним нормам, а відтак вважають, що питання впорядкування його забудови необхідно вирішувати шляхом розроблення нового генерального плану з урахуванням чинного нормативно-правового законодавства, громадських та приватних інтересів мешканців цього села (а.с. 16).

Крім того, на звернення від 17 березня 2021 року про розроблення та затвердження нового генерального плану с.Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» отримано відповідь від 16 квітня 2021 року №214/01-05/2-21. У листі зазначено, що в бюджеті сільської ради на 2021 рік не передбачено коштів на виготовлення нових генеральних планів територій населених пунктів (а.с. 18).

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернулася із цим позовом в суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо не розробки і не затвердження нового генерального плану села з врахуванням вимог законодавства щодо розміщення кладовищ є протиправною, оскільки до повноважень органів місцевого самоврядування одночасно належить підготовка і затвердження генеральних планів забудови, і до їхньої компетенції належить утримання в належному стані кладовищ, а тому необхідно зобов`язати відповідача розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то у задоволенні такої необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження фізичного погіршення якихось здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації, а також не наведено будь- яких фактичних обставин, в яких би знайшли свої відображення завданні їй фізичні чи душевні страждання.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ст.50 Конституції України передбачає, що гарантовано кожному право на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-IV (далі - Закон №1102-IV) кладовище - це відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.

Ст.5 Закону №1102-IV регламентовано державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання. Зокрема, вказана правова норма передбачає, що державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів.

Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються, в тому числі, з обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань.

Відповідно до ст.8 Закону №1102 до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, належить, серед іншого, вирішення відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання.

За змістом пп.11 п.«а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Ст.23 Закону №1102 передбачає, що для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи зобов`язані забезпечити дотримання законодавчих норм при виділенні земельних ділянок для організації місць поховання.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01 липня 1999 №28 затверджено Державні санітарні правила та норми «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99 (далі - ДСанПіН), що включають основні гігієнічні вимоги щодо планування нових, утримання і санітарного упорядкування діючих кладовищ в населених пунктах України.

Відповідно до п.1.2 розділу 1 ДСанПіН є нормативним документом, обов`язковим для виконання посадовими особами та громадянами.

Згідно з п.3.5 розділу ДСанПіН кладовища повинні бути розміщені в приміській зоні міських поселень і поблизу місць розташування сіл. Санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м (Державні санітарні правила №379/1404), а від території кладовища для поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об`єктів, що прирівняні до них, має бути не меншою 100 м.

Відповідно до примітки до п.3.5 ДСанПіН у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення, в тому числі, житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих.

З аналізу наведеної вище норми можна дійти висновку, що санітарно-гігієнічними нормами заборонено розміщення кладовищ на відстані ближче, ніж 300 м до житлової забудови.

П.42 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-В передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до пп.«а» п.1 ст.30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Згідно з п. «б» пп. а ч.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

За змістом п.3 пп. «б» ч.1 ст.31 Закону Україна «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Положення абз.1 ч.1 ст.16 Закону №3038 передбачає, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до п.2, п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно зі ст.17 вищевказаного Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Ч.3 цього Закону передбачає, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч.7 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Згідно з ч.14 ст.17 Закону №3038-VІ генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами протягом трьох місяців з дня їх подання.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

За змістом ч.6-7 ст.17 Закону №3038-VІ рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк, зокрема: подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації; визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, кадастрові номери ;03:001:0032 та :03:001:0033, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 8-9), і цей факт сторонами не заперечується.

Крім того, зі змісту листа Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області від 03 серпня 2020 року №В-231/Ш-154 вбачається, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_1 , знаходиться на відстані близько 120 м від діючого кладовища, чим порушено вимоги ДСанПіН.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки до повноважень органів місцевого самоврядування одночасно належить підготовка і затвердження генеральних планів забудови, і до їхньої компетенції належить утримання в належному стані кладовищ, їхня бездіяльність щодо не розробки і не затвердження нового генерального плану села з врахуванням вимог законодавства щодо розміщення кладовищ є протиправною.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, до компетенції відповідача належить подання пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації, а тому доводи апелянта щодо відсутності коштів на виготовлення нових генеральних планів території населених пунктів не заслуговують на увагу.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача щодо не розробки і не затвердження нового генерального плану села з врахуванням вимог законодавства щодо розміщення кладовищ є протиправною, оскільки до повноважень органів місцевого самоврядування одночасно належить підготовка і затвердження генеральних планів забудови, і до їхньої компетенції належить утримання в належному стані кладовищ, а тому необхідно зобов`язати відповідача розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99.

Колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі № 140/6414/21 в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Городищенської сільської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі № 140/6414/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2022 року.