Справа № 420/10130/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач (з урахуванням уточнення позовних вимог вх.№ЕС/4340/22 від 05.10.2022 року) просить:

- визнати протиправними дії відповідача стосовно протиправного розрахунку поточної пенсії позивачу та протиправного розрахунку суми боргу за період з 21.03.2019 року по 28.01.2022 рік в порядку та спосіб не відповідному до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії та суми боргу за період з 21.03.2019 року з урахуванням доплати за 11 років понаднормового стажу відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV та з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати відповідно до ст.28 та ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату поточної пенсії позивачу та суми боргу з 21.03.2019 року з урахуванням доплати за 11 років понаднормового стажу відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV та автоматичного перерахунку відповідно до ст.28 та ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на момент нарахування її пенсії до виплати, з компенсацією втрати частини доходів за винятком сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.06.2003 року по досягненню пенсійного віку та наявності 36 років страхового стажу, позивачці була призначена пенсія. 12.09.2004 року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

21.03.2019 року позивачці стало відомо, що з 07.10.2009 року вона має повне право на пенсію. З метою реалізувати своє право на поновлення пенсії 09.07.2019 року представник позивача діючи на підставі нотаріальної довіреності, направив безпосередньо до відповідача особисту заяву позивачки про поновлення виплати її пенсії, засвідченою нотаріально в державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції, в якій вказала конкретні реквізити свого особистого банківського рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на який повинна відбуватися виплата пенсії.

29.07.2019 року відповідачем відмовлено позивачці у задоволенні її заяви про поновлення виплати її пенсії. Не погоджуючись з даною відмовою позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року, яким зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні суду.

В подальшому позивачем отримано лист від 20.05.2020 року згідно якого відповідач повідомив, що позивачу поновлено виплату пенсії за віком з 21.03.2019 року. 28.05.2020 року позивач звернулась до відповідача з проханням направити їй рішення про поновлення виплати пенсії. 13.01.2022 року представник позивача направив повторний запит.

28.01.2022 року відповідач повідомив, що на виконання рішення суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19 ОСОБА_1 поновлено пенсію за віком з 21.03.2019 року. Розмір пенсії обчислено при страховому стажі 36 років 11 місяців та становить 198 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду позивачу нарахована доплата за період з 21.03.07.2020 року в сумі 3238,26 грн.

З листа від 28.01.2022 року та додатків до нього позивачці стало відомо, що відповідач, замість нарахування пенсії на дату поновлення її виплати (31.07.2020 року, протиправно на думку позивача нарахував до виплати пенсію позивачу у розмірі, визначеному на дату припинення виплати та не врахував автоматичні масові перерахунки.

09.08.2022 року через канцелярію суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що відповідач рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6816/19 від 27.02.2020 року виконало повністю в межах покладених зобов`язань, а отже дії ГУ ПФУ в Одеській області є законними та обґрунтованими та відповідають нормам законодавства якими врегульовано поновлення виплати пенсії особам, які проживають за межами України. А тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні

Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ухвалою суду від 01.08.2022 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в строк для надання відзиву надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, документа надані на виконання ухвали суду, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.06.2003 року, по досягненню пенсійного віку та наявності 36 років страхового стажу, ОСОБА_1 призначена пенсія за віком. 12.09.2004 року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

21.03.2019 року позивачці стало відомо, що з 07.10.2009 року вона має повне право на пенсію та з метою реалізувати своє право на поновлення пенсії 09.07.2019 року представник позивача діючи на підставі нотаріальної довіреності, направив безпосередньо до відповідача особисту заяву позивачки про поновлення виплати її пенсії, засвідченою нотаріально в державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції, в якій вказано конкретні реквізити особистого банківського рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на який повинна відбуватися виплата пенсії.

29.07.2019 року відповідачем відмовлено позивачці у задоволенні її заяви про поновлення виплати її пенсії. Не погоджуючись з даною відмовою позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні суду.

В подальшому позивачем отримано лист від 20.05.2020 року згідно якого відповідач повідомив, що позивачу поновлено виплату пенсії за віком з 21.03.2019 року. 28.05.2020 року позивач звернулась до відповідача з проханням направити їй рішення про поновлення виплати пенсії. 13.01.2022 року представник позивача направив повторний запит.

28.01.2022 року відповідач повідомив, що на виконання рішення суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19 ОСОБА_1 поновлено пенсію за віком з 21.03.2019 року. Розмір пенсії обчислено при страховому стажі 36 років 11 місяців та становить 198 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду позивачу нарахована доплата за період з 21.03.07.2020 року в сумі 3238,26 грн.

Водночас, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.05.2020 року Пенсійним органом прийнято рішення №91, яким поновлено виплату пенсії позивачці з 21.03.2019 року у розмірі 198,00 грн.

З листа від 28.01.2022 року та додатків до нього позивачці стало відомо, що відповідач, замість нарахування пенсії на дату поновлення її виплати (31.07.2020 року), протиправно на думку позивача нарахував до виплати пенсію ОСОБА_1 у розмірі, визначеному на дату припинення виплати та не врахував автоматичні масові перерахунки.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У Законі України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України"Про недержавне пенсійне забезпечення","Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи","Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Як зазначено у ч.1 ст.5 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.46 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У п.2.8 розділу ІІ «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого 25.11.2005 Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 за №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.02.2005 за №1566/11846 (надалі «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) зазначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо). При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності. Орган, що призначає пенсію, додає одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про розмір допомоги, строки її виплати.

Враховуючи наведене, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі. Подання позивачем додаткових документів при поновленні виплати пенсії є виключно його правом та не створює відповідного обов`язку щодо їх подачі.

Як зазначено у ч.2 ст.42 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Суд не погоджується з твердженням позивача необхідності застосування пенсії у сумі 2812,74 грн. у періоді з 21.03.2019 року по 28.01.2022 рік.

При цьому, позивачем не доведена наявність у неї пенсії у сумі 2812,74 грн.

Водночас, суд вважає не доведеною відповідачем незмінність суми пенсії 198,00 грн. у періоді з 21.03.2019 року по 28.01.2022 рік.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні суду.

При цьому, відповідач не заперечує таке право позивача та здійснив поновлення виплати пенсії з 21.03.2019 року.

Однак, на виконання наведеного судового рішення, пенсійним органом було прийнято рішення про перерахунок пенсії №91 від 20.05.2020 року, яким було здійснено поновлення пенсії позивача, при цьому, у графі «Особливості» якого зазначено: «Не підлягає МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм. з 21.03.2019 по довічно; Призначення за рішенням суду з 21.03.2019 по довічно», що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі.

Разом з тим, зі змісту копії рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19 вбачається, що воно не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.

З аналізу вищенаведених обставин та наведених доказів у їх сукупності, можна дійти висновку, що, при поновленні позивачу пенсії за віком з 21.03.2019р. відповідачем безпідставно встановлено особливість - «Не підлягає МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм. з 21.03.2019 по довічно; Призачення за рішенням суду з 21.03.2019 по довічно», що призвело до порушення права позивача на підвищення розміру її пенсії відповідно до абз.2 ч.3 ст.42 Закону №1058.

Водночас, позивач вважає, що поновлена пенсія є значно меншою у зв`язку з чим і звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку, однак отримала лист від 28.01.2022 року, у відмові у перерахунку пенсії.

Надаючи оцінку таким мотивам відповідача суд зазначає, що за змістом ст. 49 Закону №1058 та п.2.8 Порядку №22-1 обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи.

Таким чином суд доходить висновку про наявність у відповідача обов`язку провести дії по здійсненню перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо визнання протиправної бездіяльності стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії з урахуванням доплати за 11 років понаднормованого стажу відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV та з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати відповідно до ст.28 та ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд вказує, що оскільки позивачка є громадянкою України, до виїзду за кордон перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію за вислугу років, громадянство не втратила, а тому проживаючи в Ізраїлі як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.08.2020 року у справі № 487/5650/16-а.

З огляду на вищенаведене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по поновленню пенсії за віком ОСОБА_1 (здійсненого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19) у постійному розмірі довічно, із зазначенням в графі «Особливості»: «Не підлягає МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм. з 21.03.2019 по довічно».

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про перерахунок пенсії, суд у відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року про поновлення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату поточної пенсії позивачу та суми боргу з 21.03.2019 року з урахуванням доплати за 11 років понаднормового стажу відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV, то суд зазначає, що дане питання враховуючи висновки суду у цьому рішенні щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення її пенсії - буде досліджено відповідачем при повторному розгляді заяви, тому в даному випадку дані вимоги є передчасними.

Щодо позовної вимоги позивача нарахувати компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі по тексту - Закон України № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положеннями статті 2 Закону України №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону України №2050-III).

Статтею 3 Закону України №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з положеннями статті 4 Закону України №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону України №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі № 134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року по справі № 134/87/16-а, від 05 березня 2020 року по справі №140/1547/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії.

Суд зауважує, що наразі відсутні підстави вважати, що право на отримання компенсації при відновленні права позивача на виплату пенсії в належному розмірі буде порушене відповідачем(враховуючи висновки суду про необхідність повторного розгляду заяви щодо поновлення пенсії позивача), а тому задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

За таких умов суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи все вищевикладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанцію №7882-3892-7711-5094 від 04.10.2022 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1587,84 грн.

Таким чином з урахування часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору у розмірі 1587,84 грн. сплаченого позивачем з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що є співмірним до задоволених вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням доплати за 11 років понаднормованого стажу відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV та з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати відповідно до ст.28 та ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по поновленню пенсії за віком ОСОБА_1 (здійсненого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19) у постійному розмірі довічно, із зазначенням в графі «Особливості»: «Не підлягає МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм. з 21.03.2019 по довічно».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.03.2019 року про поновлення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1587,84 грн. сплачені за квитанцією №7882-3892-7711-5094 від 04.10.2022 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ).

Суддя Іванов Е.А.