Справа № 120/6237/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 жовтня 2022 р. Справа № 120/6237/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД" (далі - ТОВ "ШЛЯХБУД", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами фактичної перевірки ТОВ "ШЛЯХБУД" складений акт від 04.07.2022 №3121/02-32-09-01/03579443, на підставі висновків якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.07.2022 №4480/02-32-09-01/03579443 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1000000 грн. З указаним податковим повідомленням-рішенням позивач не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в наказі про проведення фактичної перевірки вказана підстава п.80.2.5 ст. 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків. У спростування виявленого контролюючим органом порушення, а саме отримання протягом 2021 року дизельного палива в обсягах, що перевищують 1000 куб. м без реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, - ТОВ "ШЛЯХБУД" зазначає, що отримане ним пальне у позивача не зберігалося з огляду на фізичну відсутність паливних резервуарів необхідного об`єму, отримання пального відбувалося шляхом заправки автотранспорту позивача безпосередньо в паливні баки таких транспортних засобів за адресою постачання. Позивач вважає, що обсяг пального, що заправлений у бак як ємність для зберігання пального, не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального, а відтак у нього був відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Таким чином, на думку позивача, оскільки розміщені на його території ємності для зберігання пального не перевищують 200 куб. м, а обсяг отриманого пального не перевищує 1000 куб. м, то у періоді, що перевірявся, він не був розпорядником акцизного складу, а відтак відповідачем належним чином не доведено наявність у діях позивача порушень вимог пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

01.09.2022 до суду від ГУ ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяв, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволенні відмовити. Свою позицію мотивує тим, що фактичною підставою для проведення перевірки відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України стало отримання інформації від ДПС України про суб`єктів господарювання, які у 2021 році отримали протягом календарного року пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії. На виконання цього листа, як зазначає відповідач, управлінням контролю за підакцизними товарами було скеровано доповідну записку - управлінське рішення від 20.06.2022 № 758/ 02-32-09 про проведення фактичної перевірки ТОВ "ШЛЯХБУД". Мета проведення перевірки - протидія незаконному обігу пального та впорядкування обліку пального, в т.ч. контроль за дотриманням вимог ПК України та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг, серед іншого, пального в Україні. На переконання контролюючого органу, ПК України не передбачено розкриття у наказі про призначення перевірки змісту інформації та фактів, які свідчать про порушення/ймовірне порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. Відповідач звертає увагу, що контролюючим органом під час призначення та проведення перевірки не було допущено жодних порушень, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Зазначає також, що оскільки ТОВ "ШЛЯХБУД" отримало протягом 2021 року дизельне пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), то у суб`єкта господарювання виник обов`язок зареєструвати акцизний склад, незалежно від кількості транспортних засобів, що використовує суб`єкт господарювання. На переконання відповідача, податкове повідомлення-рішення від 28.07.2022 №4480/02-32-09-01/03579443, яким застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 1000000 грн за порушення вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, є правомірним, прийнятим в межах компетенції контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак не підлягає скасуванню.

09.09.2022 ТОВ "ШЛЯХБУД" подало до суду відповідь на відзив, за змістом якої вважає, що відповідачем належним чином не доведено наявність у діях позивача порушень вимог пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Позивач наголошує, що обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої, не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачем подано не було.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч.4 ст. 229 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що у період з 24.06.2022 по 01.07.2022 відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 21.06.2022 №1364к, на підставі направлень від 23.06.2022 № 1773 та № 1773 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області проведена фактична перевірка ТОВ "ШЛЯХБУД" за адресою: м.Вінниця, вул. Я. Шепеля, буд. 29 з питань обігу пального за період з 01.01.2020 по 01.07.2022.

Під час перевірки здійснення господарських операцій з отримання пального за адресою місця зберігання: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Я. Шепеля, буд. 29 згідно з даними оборотних відомостей по рахунку 203 "Паливо", товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, акцизних накладних та податкових накладних встановлено, що ТОВ "ШЛЯХБУД" за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно отримувало дизельне пальне (важкі дистиляти (газойлі) код УКТЗЕД ) через пересувні акцизні склади (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним) в загальній кількості 1533899 л, в тому числі: січень 2021 року - 44282 л; лютий 2021 року - 52636 л; березень 2021 року - 94662 л; квітень 2021 року - 187572 л; травень 2021 року - 136887 л; червень 2021 року - 185988 л; липень 2021 року - 197981 л; серпень 2021 року - 190592 л; вересень 2021 року - 152774 л; жовтень 2021 року - 146597 л; листопад 2021 року - 120608 л; грудень 2021 року - 23320 л.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 04.07.2022 № 3121/02-32-09-01/03579443, згідно з висновками якого в порушення вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України ТОВ "ШЛЯХБУД" отримало протягом 2021 року дизельне пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним) без реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП СЕ).

Директор ТОВ "ШЛЯХБУД" відмовився від підписання та отримання акта фактичної перевірки, про що посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області складено відповідний акт від 04.07.2022 № 412/02-32-009-01/03579443. В подальшому акт перевірки було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та отримано останнім 06.07.2022.

Не погодившись з висновками акта перевірки від 04.07.2022 № 3121/02-32-09-01/03579443, ТОВ "ШЯХБУД" подало до відповідача письмові заперечення до цього акта.

Відповідно до висновку про результати розгляду заперечення від 15.07.2020 № 136 на фактичної перевірки від 04.07.25020 № 3121/02-32-09-01/03579443 "Про результати фактичної перевірки ТОВ "ШЛЯХБУД" () з питань обігу пального за період з 01.01.2020 по 01.07.2020" заперечення ТОВ "ШЛЯХБУД" на акт залишено без задоволення, а висновки акта фактичної перевірки від 04.07.2022 № 3121/02-32-09-01/03579443 залишено без змін, про що позивача повідомлено листом від 28.07.2022 №16207/6/02-32-09-01-16.

На підставі висновків акта фактичної перевірки від 04.07.2022 № 3121/02-32-09-01/03579443 ГУ ДПС у Вінницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення від 28.07.2022 № 4480/02-32-09-01/03579443, яким на підставі п. 54.3 ст. 54 і п. 128-1.2 ст. 138-1 ПК України застосувало до ТОВ "ШЛЯХБУД" штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1000000 грн.

Незгода позивача із вказаним рішенням контролюючого органу спонукала його звернутися до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку позивача щодо порушення відповідачем процедури проведення перевірки, суд виходить з такого.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Положенням пункту 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм суд робить висновок, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення у зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Таким чином, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.03.2018 (справа №1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа №808/1746/15) від 20.09.2019 (справа №0340/1931/18) та від 04.11.2021 (справа № 640/11902/19).

Тобто, у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. У такому випадку висновки Акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

При цьому суд також враховує, що за правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020), "оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства".

У постанові від 22.09.2020 (справа №520/8836/18) Верховний Суд зазначив, що "перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання".

Як видно зі змісту наказу №1364к від 21.06.2022 фактична перевірка була призначена на підставі п.п. 80.2.2, п. 80.2 ст. 80 ПК України, однак контролюючим органом не зазначені обставини, які чітко повинні визначати мету її проведення та власне самі фактичні підстави, що випливають із вказаної норми податкового законодавства щодо зазначеного платника податків.

Варто також відмітити, що наказ на проведення фактичної перевірки з вищевказаних підстав може бути винесений контролюючим органом лише в разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

При цьому, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктами 80.2.2 пункту 80.2. статті 80 ПК України, мало бути отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Однак, як видно зі змісту оскаржуваного наказу, у ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки - підпункт 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, що не свідчить про наявність в ньому інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль в формі фактичної перевірки.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16, від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18 та від 05.03.2019 у справі № 820/4893/18, від 09.09.2020 у справі №640/21536/19.

Також за змістом наказу 1364к від 21.06.2022 такий складено на підставі ряду нормативно-правових актів, втім посилання на будь-яку інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби в наказі не зазначено.

Стосовно посилання в наказі на доповідну записку, то варто звернути увагу на те, що внаслідок отримання відповідної інформації виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю. В той же час, така інформація та фактичний контроль не може бути безмежним у часі її призначення та проведення.

Відтак посилання на доповідну записку без зазначення конкретних фактів, що зумовили призначення фактичної перевірки позивача є не обґрунтованим.

Крім того доповідна записка, як підстава, яка підпадає під дію підпункту 80.2.2. пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Отже податковим органом не доведено, що саме ця доповідна записка та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу.

Крім того, відсутня також і будь-яка інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.

Більше того, суд зазначає, що спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності ТОВ "ШЛЯХБУД" вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена відповідачем.

При цьому рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Водночас, принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Суд зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що ГУ ДПС у Вінницькій області не довело наявність підстав в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки ТОВ "ШЛЯХБУД".

Надаючи оцінку підставам притягнення позивача до відповідальності, суд виходив з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закону № 481/95-ВР) під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Частиною першою статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до пункту "б" абз. 6 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України передбачена відповідальність за відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу у виді накладення штрафу в розмірі 1000000 грн.

Судом встановлено, що у своїй діяльності ТОВ "ШЛЯХБУД" використовує 155 одиниць транспортних засобів.

TOB "ШЛЯХБУД" отримано ліцензію на право зберігання пального №1900119 з терміном дії з 28.12.2019 до 28.12.2024 за адресою місця зберігання пального: Вінницька область, м.Вінниця, вул. Я.Шепеля, буд. 29.

Для зберігання пального ТОВ "ШЛЯХБУД" використовує 3 резервуари, загальна місткість яких складає 43,77 м куб., в тому числі: резервуар № 1 - 10,368 м куб.; резервуар №2 - 8,985 м. куб. та реервуар № 3 - 24,416 м куб.

Як зазначено в акті перевірки та не заперечується позивачем, ТОВ "ШЛЯХБУД" за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно отримувало дизельне пальне через пересувні акцизні склади в загальній кількості 1533899 л.

У зв`язку з тим, що позивач використовує 3 резервуари, загальна кількість місткість яких складає 43,77 м куб, то отримання пального відбувалося шляхом заправки автотранспорту позивача в паливні баки належних йому транспортних засобів та механізмів. При цьому за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 обсяг пального, що було заправлено у паливні баки, становить 561850 л, що не перевищує 1000 кубічних метрів пального.

Аналіз змісту пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України свідчить про те, що не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої.

Отже, обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої, не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні вказаної норми.

За таких обставин суд вважає, що паливні баки як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортних засобах ТОВ "ШЛЯХБУД" не підпадають під поняття "акцизного складу" у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а відтак у позивача був відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Варто зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за звернення до суду з цим адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 15000 грн. Відтак, у зв`язку з задоволенням адміністративного позову, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Вінницькій області судовий збір у розмірі 15000 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.07.2022 № 4480/02-32-09-01/03579443.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області судовий збір у розмірі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД" (23252, Вінницька область, Вінницький район, смт. Вороновиця, вул. Козацький шлях, 68, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович