Справа № 480/4603/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2022 р. Справа № 480/4603/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Макарухи Юрія Вікторовича, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою (а.с.27-29) до начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Макарухи Юрія Вікторовича (далі - відповідач-1, начальника Відділу Укртрансбезпеки Макаруха Ю.В.), Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-2, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 235471 від 04.07.2022, складену начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Макарухою Ю.В.
Свої вимоги мотивував тим, що його притягнуто до відповідальності за відсутність у водія документу, який не передбачений діючим законодавством (за відсутність витягу з дозволу). При цьому, згідно ст.39 Закону України Про автомобільний транспорт визначено вичерпний перелік документів для регулярних пасажирських перевезень окремо для кожної категорії. Тобто, водій автобуса не повинен мати при собі та надавати на вимогу для перевірки витяг з дозволу. Надалі у акті № 327224 від 04.02.2022 відповідач посилається на те, що наявність у водія витягу з дозволу передбачена п.30 постанови Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, якою визначено обов`язки пасажира, які взагалі не мають відношення до предмету перевірки.
Відтак вважає, що ні у Законі України Про автомобільний транспорт, ні у постанові Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 жодним чином не зазначено про обов`язок водія, який здійснює пасажирські перевезення, мати при собі та передавати для перевірки витяг із дозволу.
Також відмітив, що у акті перевірки № 327224 від 04.02.2022 взагалі не зазначено, який саме витяг, із якого дозволу не було оформлено перевізником та відповідно не надано водію, що здійснює пасажирські перевезення.
Ухвалою суду від 03.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник відповідача-2 надіслав до суду відзив на позовну заяву (а.с.41-49), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що відповідно до пункту 30 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 за № 176 передбачено, що перевезення пасажирів за приміськими та міжміськими маршрутами, які виходять за межі території областей (міжобласні маршрути), здійснюється на підставі дозволу, який видається в установленому законодавством порядку. Витяг з дозволу повинен перебувати в автобусі.
При цьому, статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що документами для регулярних пасажирських перевезень є:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Проте, на момент проведення рейдової перевірки було встановлено відсутність необхідних документів (в даному випадку - витяг з дозволу), визначених положеннями Закону України "Про автомобільний транспорт", що знайшло своє відображення в акті від 04.02.2022 № 327224. Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим до позивача правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт).
Відтак, вважає, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Станом на сьогодні відповіді на відзив від позивача та відзиву від відповідача-1 до суду не надходило.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з позову та підтверджується матеріалами справи, позивач має дозвіл на перевезення пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування серії ПЄ № 000323, виданого Державною службою України з безпеки на транспорті 29.12.2021 року, та витяг з дозволу серії АТБ № 000652 (а.с.16-17).
Під час здійснення регулярних пасажирських перевезень за маршрутом Харків - Лебедин 04.02.2022 о 13 год. 20 хв. на а/д Р - 46 Харків - Охтирка 53 км був зупинений транспортний засіб Volkswagen LT 35 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 .
Старший державний інспектор Відділу Укртрансбезпеки Мартинець О.В., під час перевірки склав акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 327224 від 04.02.2022 (а.с.14).
В акті було зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з регулярних пасажирських перевезень за міжміським міжобласним маршрутом Лебедин-Харків, без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 цього Закону, а саме витягу з дозволу, передбаченого п.30 Постанови Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 (а.с.14).
Начальник відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Макаруха Ю.В. листом від 09.06.2022 повідомив позивача про розгляд справи про порушення транспортного законодавства, скоєного 04.02.2022 під час перевезення пасажирів автобусом Volkswagen р/н НОМЕР_1 на 04.07.2022 о 09:30год. (а.с.15). Також вказаним листом було повідомлено про необхідність мати при собі документи на право здійснення перевезень пасажирів відповідно до ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт: документ, що засвідчує використання автомобіля на законних підставах, ідентифікаційний код, паспорт або документ, який підтверджує про участь у розгляді справи (довіреність).
Отримання вказаного повідомлення позивачем не заперечувалося.
Однак, на засідання з розгляду справи про порушення транспортного законодавства позивач 04.07.2022 не з`явився.
04.07.2022 під час розгляду справи начальником відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті Макарухою Ю.В. розглянуто наявні матеріали про порушення законодавства про автомобільний транспорт автомобільним перевізником ОСОБА_1 та винесено 04.07.2022 постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 235471 (далі - Постанова) за порушення ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3, ч. 1, ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт у вигляді сплати адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00грн. (а.с.13).
Не погодившись із спірною постановою, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон України Про автомобільний транспорт), статтею 3 якого передбачено, що він регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно з приписами статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок № 1567), відповідно до п.15 якого під час проведення рейдової перевірки перевіряється серед іншого наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Позивач, з посиланням на ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, стверджує, що водій автобуса не повинен мати при собі та надавати на вимогу для перевірки витяг з дозволу.
Вказані доводи є необґрунтованими, оскільки згідно до ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що автомобільні перевізники, в о д і ї п о в и н н і м а т и і п р е д ` я в л я т и особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують регулярні пасажирські перевезення:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
д л я в о д і я автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), і н ш і д о к у м е н т и, передбачені законодавством України.
У свою чергу, пунктом 30 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. №176 (далі - Правила), передбачено, що перевезення пасажирів за приміськими та міжміськими маршрутами, які виходять за межі території областей (м і ж о б л а с н і м а р ш р у т и), здійснюється на підставі дозволу, який видається в установленому законодавством порядку. В и т я г з д о з в о л у п о в и н е н перебувати в а в т о б у с і.
Вказані норми спростовують доводи позивача про те, що пунктом 30 Правил визначено обов`язки пасажирів.
При цьому, системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що до обов`язкових документів, на підставі яких виконують регулярні пасажирські перевезення на міжобласному маршрутах належить дозвіл, який видається в установленому законодавством порядку, а враховуючи, що витяг з такого дозволу повинен перебувати в автобусі, саме на водія покладено обов`язок пред`являти витяг з дозволу під час перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, в ході рейдової перевірки автомобіля позивача інспектором було виявлено відсутність у водія на момент перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування.
При цьому, суд зауважує, що на підтвердження наявності у водія під час перевірки вказаного витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування (а.с.17) позивачем до матеріалів справи жодного документального доказу надано не було. Більше того у позові позивач визнає ту обставину, що як дозвіл так і витяг, який повинен був знаходитися в автобусі, перебували у нього, як перевізника, а не у водія.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про незаконність оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази суд доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності до Закону України "Про автомобільний транспорт", вона відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2022.

Суддя І.Г. Шевченко