Справа № 640/35923/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про:

- скасування наказу від 29.10.2021 №688-о про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ, а у разі відсутності на момент прийняття рішення зазначеної посади на посаду начальника відділу, який є правонаступником прав та обов`язків відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ;

- стягнення з ГУ ДПС у Київській області середнього заробітку за період вимушеного прогулу у разі задоволення позовних до дати вирішення рішення по суті;

- стягнення з ГУ ДПС у Київській області моральної (немайнової) шкоди у розмірі 1 гривня.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2022 позов задоволено частково:

- скасовано наказ начальника Головного управління ДПС у Київській області від 29.10.2021 №688-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області з 01.11.2021;

- стягнуто з Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2021 по 15.07.2022 у сумі 142 524,00 грн, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог чинного законодавства про працю ОСОБА_1 під час попередження про звільнення пропонувалася лише одна вакантна посада, яка належить до категорії нижчих посад державної служби, ніж та, яку обіймав останній, у той час як у період з 24.09.2021 по 01.11.2021 у ГУ ДПС у Київській області були наявні вакантні посади, які були рівнозначними посаді Позивача. Також підкреслив, що матеріали справи не містять відомостей про те, що Відповідачем здійснювався порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати, із тими, кого було звільнено. Крім того, суд відхилив посилання ГУ ДПС у Київській області на факт позбавлення ОСОБА_1 премії за березень 2021 року як підставу стверджувати про недостатню кваліфікацію останнього, позаяк із змісту відповідного наказу неможливо встановити, які порушення були допущені Позивачем під час перебування останнього на займаній посаді. Окремо суд зауважив, що за правилами КЗпП України поновлення незаконно звільненого працівника здійснюється саме на тій посаді, з якої відбулося звільнення. Крім іншого, суд вказав на те, що доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди останнім не надано.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що під час попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду, від якої останній відмовився, чим, на переконання ГУ ДПС у Київській області, було дотримання положення законодавства в частині необхідності надання пропозиції держслужбовцю обійняти іншу посаду. Зауважує, що судом не було надано оцінки тому, що за неналежне виконання посадових обов`язків Позивача було позбавлено премії на 100% за березень 2021 року, що негативно характеризує останнього як керівника підрозділу, ставить під сумнів його компетенцію та вміння організовувати роботу, а відтак вказує на неможливість його обіймання у подальшому посади начальника відділу. Викладене, на переконання Апелянта, також свідчить й про безпідставне поновлення Позивача на посаді та стягнення на його користь з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Після усунення визначених в ухвалі від 22.08.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.09.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що попередження про його наступне вивільнення вручено з порушення передбаченої законодавством процедури, а саме - без пропозиції посади та із зазначенням у ньому наказу ГУ ДПС у Київській області, який був анульований. Наголошує, що всупереч вимог Закону України «Про державну службу» Позивачу не було запропоновано рівнозначну посаду державної служби, які, як свідчать матеріали справи, були наявні, а також Відповідачем не враховано переважне право останнього на залишення на роботі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.10.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у Київській області.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Позивач наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, наказом ГУ ДПС у Київській області від 23.12.2020 №27-о «Про призначення працівників» ОСОБА_1 з 24.12.2020 було призначено на посаду начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ, зі встановленням Позивачу 5-го рангу державного службовця.

У подальшому, відповідно до наказу ГУ ДПС у Київській області від 13.04.2021 № 415 «Про введення в дію переліку змін № 4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» (далі - Зміни № 4), та наказу від 16.07.2021 № 575 «Про введення в дію переліку змін № 5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» (далі - Зміни № 5), з метою забезпечення належної організації роботи та на виконання наказу ДПС України від 12.11.2020 № 649 «Про структури територіальних органів ДПС» та з урахуванням вимог Положення про Головне управління ДПС у Київські області, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», введено в дію перелік Змін АДРЕСА_1 .

Наказом ГУ ДПС у Київській області від 26.07.2021 №586 «Про введенні в дію переліку №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» введено в дію перелік Змін №5 та анульовано наказ ГУ ДПС у Київській області від 16.07.2021 №575 «Про введення в дію переліку №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» у зв`язку із технічною помилкою (а саме - помилка не стосувалась штатних змін в структурі Управління супроводження судових справ ГУ ДПС у Київській області).

У зв`язку із скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, та з посиланням на норми п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та п. 1 ст. 40 Кодексу законів України про працю, відповідно до наказів Головного управління ДПС у Київській області від 13.04.2021 №415 «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» та від 16.07.2021 №575 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області», 24.09.2021 ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення з посади.

Із змісту указаного попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 вбачається, що останньому до моменту звільнення пропонувалася лише одна вакантна посада - «головний державний інспектор відділу інформаційно-аналітичної роботи управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області». У свою чергу, ОСОБА_1 від такої запропонованої посади відмовився, про що 25.10.2021 вчинив на аркуші попередження відповідний запис.

29.10.2021 начальник Головного управління ДПС у Київській області прийняв наказ №688-о «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців було вирішено припинити державну служба та звільнити Позивача з 01.11.2021 з посади начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5, 83, 87 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон), ст. ст. 36, 40, 42, 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що Відповідачем при звільненні Позивача не було дотримано процедуру вивільнення у зв`язку із скороченням штату та не враховано його переважного права на залишення на посаді. У той же час суд зауважив, що поновлення незаконно звільненого працівника можливе лише на попередньо зайнятій ним посаді, а належних і допустимих доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди останнім не надано.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Основні принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовано Законом України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Порядок припинення державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону деталізовано у частині третій указаної статті, згідно якої суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, обов`язковою передумовою виникнення права у суб`єкта призначення права на припинення державної служби державного службовця є, зокрема, скорочення посади державної служби та попередження державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше як за 30 календарних днів. При цьому, одночасно із попередженням про наступне звільнення суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а також має врахувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що, як вірно підкреслено судом першої інстанції, положення ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору визначають, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

У свою чергу, нормами ст. 42 КЗпП України врегульоване питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. А саме, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19.01.1995). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

Судом першої інстанції було встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було приписано:

1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

4. Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

У додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються» наявне, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області (де Позивач працював до моменту звільнення з посади).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань утворення Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) як юридичної особи було зареєстровано 30.07.2019.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова №893) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області.

Згідно абз. 3 п. 2 Постанови №893 територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (пункт 3 Постанови № 893).

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ №529) утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби територіальний орган - Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) як юридична особа перебуває у стані припинення. Водночас, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 4496797), як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, зареєстровано з 30.09.2020.

За наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до п. 1 Постанови №893, розпочато з 01.01.2021.

Крім того, з метою реалізації Постанови №893 та враховуючи Наказ №529 Державною податковою службою України видано наказ від 12.11.2020 № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» та регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що у квітні 2021 року начальник ГУ ДПС у Київській області з метою забезпечення належної організації роботи та на виконання наказу ДПС України від 12.11.2020 №649 «Про Структури територіальних органів ДПС» та з урахуванням вимог Положення про Головне управління ДПС у Київській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, прийняв наказ від 13.04.2021 №415 «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» (далі - Наказ №415). Згідно цього наказу від 13.04.2021, зокрема, було введено перелік змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, що затверджений 08.04.2021 Головою ДПС України, та водночас затверджений Перелік індексів структурних підрозділів Головного управління.

Зміст затвердженого Переліку індексів структурних підрозділів Головного управління ДПС у Київській області (додаток до Наказу №415) свідчить, що відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок (у якому саме працював Позивач перед звільненням) входив до складу Управління супроводження судових справ (індекс 10-36-20). У свою чергу, до складу зазначеного Управління також входили наступні структурні підрозділи: сектор досудового врегулювання спорів, відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами планових перевірок, сектор супроводження в судах податкових спорів за результатами фактичних перевірок, відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами камеральних перевірок, відділ супроводження в судах податкових спорів щодо адміністрування ПДВ, відділ супроводження в судах податкових спорів про банкрутство та про стягнення коштів до бюджету, відділ супроводження в судах податкових спорів щодо оскарження дій та представництва інтересів ДПС, відділ інформаційно-аналітичної роботи.

16.07.2021 начальник ГУ ДПС у Київській області прийняв наказ №575 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області». Згідно цього наказу, зокрема, було введено перелік змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, що затверджений 15.07.2021 Головою ДПС України, та водночас затверджений Перелік індексів структурних підрозділів Головного управління.

Із змісту цього Переліку змін №5 до Організаційної структури ГУ ДПС у Київській області вбачається, що було вирішено вивести зі структури Головного управління, зокрема, Управління супроводження судових справ зі штатною чисельністю 45 співробітників (у тому числі відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок з штатною чисельністю 7 осіб; сектор досудового врегулювання спорів зі штатною чисельністю 2 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами планових перевірок зі штатною чисельністю 7 осіб, сектор супроводження в судах податкових спорів за результатами фактичних перевірок зі штатною чисельністю 3 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами камеральних перевірок зі штатною чисельністю 4 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів щодо адміністрування ПДВ зі штатною чисельністю 4 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів про банкрутство та про стягнення коштів до бюджету зі штатною чисельністю 7 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів щодо оскарження дій та представництва інтересів ДПС зі штатною чисельністю 6 осіб, відділ інформаційно-аналітичної роботи зі штатною чисельністю 4 осіб).

Водночас, вирішено ввести до Організаційної структури ГУ ДПС у Київській області серед інших Управління супроводження судових справ зі штатною чисельністю 45 осіб, у тому числі у складі зазначеного Управління наступні підрозділи: відділ супроводження в судах податкових спорів окремих категорій з штатною чисельністю 9 осіб; сектор досудового врегулювання спорів зі штатною чисельністю 2 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами планових перевірок зі штатною чисельністю 6 осіб, сектор супроводження в судах податкових спорів за результатами фактичних перевірок зі штатною чисельністю 3 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами камеральних перевірок зі штатною чисельністю 5 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів про банкрутство та про стягнення коштів до бюджету зі штатною чисельністю 7 осіб, відділ супроводження в судах податкових спорів щодо оскарження дій та представництва інтересів ДПС зі штатною чисельністю 7 осіб, відділ інформаційно-аналітичної роботи зі штатною чисельністю 5 осіб.

26.07.2021 начальник ГУ ДПС у Київській області прийняв наказ №586 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області», яким з посиланням на допущення технічної помилки анулював свій попередній наказ від 16.07.2021 №575, та ввів у дію перелік змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, що затверджений 26.07.2021

Аналіз змісту додатку «Перелік змін №5 до Організаційної структури ГУ ДПС у Київській області» до цього наказу №586 у порівнянні з додатком «Перелік змін №5 до Організаційної структури ГУ ДПС у Київській області» до наказу від 16.07.2021 №575 дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що обидва зазначені додатки в частині, що стосується внесених структурних і штатних змін Управління супроводження судових справ, є ідентичними.

Таким чином, зі змісту наказів від 16.07.2021 №575 і від 26.07.2021 №586, та додатків до них вбачається, що в ході проведення реорганізації Головного управління ДПС у Київській області мало місце затвердження змін у структурі та штатному розписі підрозділів, що входили до складу Управління супроводження судових справ ГУ ДПС у Київській області. Зокрема, було виведено зі структури Управління відділ супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок, а замість нього введено новий відділ - відділ супроводження в судах податкових спорів окремих категорій, та змінено штатну чисельність нового відділу, шляхом збільшення такої на 2 штатні одиниці. Як наслідок посада у відділі супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок, що її обіймав Позивач, була скорочена. При цьому, загальна штатна чисельність по Управлінню супроводження судових справ ГУ ДПС у Київській області в результаті здійснених структурних змін не зазнала.

Як було встановлено раніше, спірним наказом від 29.10.2021 №688-о ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області. Наказ містить посилання на п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а також наступне формулювання причини для звільнення: «у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців».

Судовою колегією враховується, що посада «начальник відділу» у відділі супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок, що її обіймав Позивач перед звільненням, відноситься до посад державної служби категорії «Б».

У попередженні про наступне вивільнення ОСОБА_1 із займаної посади від 24.09.2021 зазначено про наступне вивільнення Позивача із займаної посади начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». У тексті цього ж попередження зафіксовано, що ОСОБА_1 пропонувалося лише одна вакантна посада - посада головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичної роботи управління супроводження судових справ, - що відноситься до категорій посад державної служби «В» (тобто, до категорії нижчих посад державної служби, ні ж та яку обіймав Позивач).

Разом з тим, суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що станом на час попередження Позивача про наступне вивільнення з посади начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ в апараті Головного управління ДПС у Київській області (а саме, в Управління супроводження судових справ) були вакантними наступні посади державної служби категорії «Б»: начальник відділу інформаційно-аналітичної роботи та заступник начальника названого відділу, заступник начальника відділу супроводження в судах податкових спорів окремих категорій, заступник начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами камеральних перевірок, та окрім того були вакантні посади заступник начальника (завідувач сектору) в інших структурних підрозділах апарату ГУ ДПС у Київській області. Станом на 01.11.2021 (тобто, на день звільнення ОСОБА_1 із займаної посади) в апараті Головного управління ДПС у Київській області (а саме, в Управління супроводження судових справ) були вакантними наступні посади державної служби категорії «Б»: завідувач сектору досудового врегулювання спорів, та окрім того посади заступник начальника в інших структурних підрозділах апарату ГУ ДПС у Київській області.

Проте жодна із перелічених рівнозначних вакантних посад Позивачу впродовж періоду з 24.09.2021 по 01.11.2021 запропонована не була. Доказів протилежного, як свідчать матеріали справи, Відповідачем не надано. Разом з тим, ГУ ДПС у Київській області поряд з іншим не було враховано, що ОСОБА_1 в розумінні згаданих вище норм ст. 42 КЗпП України є тією особою, яка має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, як особа, яка є:

- сімейною та особою, в сім`ї якого немає інших працівників з самостійним заробітком. Із змісту долучених до позовної заяви копій свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (видане 01.11.2015); свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 (видане 26.08.2020), серії НОМЕР_3 (видане 24.05.2018) і серії НОМЕР_4 (видане 24.05.2018); довідки Національного заповідника «Києво-Печерська лавра» від 29.11.32021 вих. №02-06/35 вбачається, що Позивач одружений, є батьком трьох неповнолітніх дітей та на час попередження про наступне вивільнення та звільнення з посади був єдиним утриманцем багатодітної сім`ї, оскільки його дружина ( ОСОБА_2 ) перебувала у відпустці по догляду за дітьми;

- працівником з тривалим безперервним стажем роботи в органах Державної податкової служби, та, зокрема, в ГУ ДПС у Київській області, що підтверджується внесеними до трудової книжки серії НОМЕР_5 (дата заповнення 14.07.2003) записами про періоди роботи ОСОБА_1 в органах ДПС, починаючи з 26.02.2008 по 01.11.2021 (у тому числі про період з 20.06.2017 по 01.11.2021 у ГУ ДФС у Київській області та ГУ ДПС у Київській області).

Окрім наведеного, згідно наданої Позивачем копії диплому спеціаліста серії НОМЕР_6 , виданого 30.06.217 Університетом державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 здобув вищу освіту за спеціальністю «фінанси, банківська справа та страхування». Тобто, на момент попередження про наступне вивільнення Позивач був тією особою, яка здобула вищу освіту одночасно у правовій та фінансовій сферах.

У контексті наведеного судова колегія зауважує, що призначення працівника на певну посаду є дискреційним правом (повноваженнями) відповідної посадової особи державної установи. Разом з цим, на обґрунтоване переконання суду першої інстанції, ці повноваження не можуть реалізовуватися без належного обґрунтування та підстав.

Аналізуючи норми ст. 42 КЗпП України, Верховний Суд у постанові від 22.09.2020 у справі №161/7196/19 сформулював наступний висновок: «Продуктивність праці і кваліфікація працівника потрібно оцінювати окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Якщо різниця у кваліфікації і продуктивності праці відсутня, перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 КЗпП. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

За рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Разом з тим, аналіз наявних у матеріалах справи документів свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про ненаведення Відповідачем обґрунтованих доводів та не подання ним належних і достатніх доказів наявності підстав для пропозиції Позивачу на час попередження про наступне вивільнення, всупереч приписів ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», нижчої посади, та неможливості призначення останнього на наявні на той час в Управлінні супроводження судових справ вакантні посади державної служби категорії «Б», з урахуванням фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, а також наявних у позивача переваг при на залишенні на роботі.

Крім того, ГУ ДПС у Київській області не було надано до суду доказів здійснення ним порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати в Управлінні супроводження судових справ та/або були переведені до Управління ГУ ДПС у Київській області на посади державної служби категорії «Б» з інших органів ДПС, і тих, які підлягали звільненню. Докази того, що особи, які фактично були призначені (переведені) на вакантні станом на 24.09.2021 в Управлінні супроводження судових справ ГУ ДПС у Київській області посади державної служби категорії «Б» (посади заступника начальника відділу, завідувача сектору) мали більше переваг порівняно із Позивачем стосовно фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, ділових та особистих якостей, та інших переваг, визначених ст. 42 Кодексу законів про працю України, Відповідач не надано.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що оскаржуваний наказ №688-о від 29.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області прийнятий безпідставно, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції обставин прийняття 25.02.2021 начальником ГУ ДПС у Київській області наказу №326 «Про усунення недоліків», згідно якого ОСОБА_1 було позбавлено на 100% премії за березень 2021 року за неналежне виконання посадових обов`язків, що призвели до порушення вимог Порядку організації роботи органів ДПС під час підготовки та супроводження справ у судах та ведення претензійної роботи, затвердженого наказом ДПС України від 17.10.2019 №124, судовою колегією оцінюється критично.

Так, із змісту цього наказу неможливо встановити ні суть і характер допущеного Позивачем порушення на час обіймання посади, ні ступінь його вини у допущеному порушенні, що, у свою чергу, позбавляє можливості встановити те, що наведена обставина дійсно могла вкрай негативно характеризувати ОСОБА_1 як керівника підрозділу.

Крім іншого, із змісту записів трудової книжки Позивача неможливо встановити обставини притягнення його до дисциплінарної відповідальності за час роботи у відділі супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ та застосування до нього тих чи інших видів дисциплінарних стягнень. Доказів, які б підтверджували протилежне, Відповідачем не надано, як не надано ним і доказів того, що саме обставина позбавлення Позивача премії була врахована, а тому відсутність підстави стверджувати про існування у ГУ ДПС у Київській області винятку для пропонування ОСОБА_1 перед звільненням нерівнозначної вакантної посади та відповідно дотримання Відповідачем встановленого ст. 87 Закону порядку звільнення його з посади.

З урахуванням наведеного судова колегія зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, враховуючи указані нормативні приписи, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Згідно позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 16.10.2012 у справі №21-267а12, а також Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 24.02.2021 у справі №821/358/16, від 11.02.2021 у справі №640/21065/18, від 20.01.2021 у справі №640/18679/18, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235, ст. 240-1 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді начальника відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами позапланових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Київській області з 01.11.2021.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100) передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

При цьому, згідно п. п. 5, 8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Із змісту довідки Управління інфраструктури та бухгалтерського обліку ГУ ДПС у Київській області від 17.01.2022 №10-36-10-20/3 щодо розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за період вересень-жовтень 2021 року вбачається, що розмір середньої плати за останні два календарні місяці перед місяцем звільнення склав 25 337,57 грн за відпрацьовані 32 робочих днів, а розмір середньоденної заробітної плати Позивача - 791,80 грн. Будь-яких заперечень проти правильності та достовірності здійснених Відповідачем обчислень розміру середньоденної заробітної плати Позивач не висловив, що встановлено судом першої інстанції та у ході апеляційного перегляду під сумнів не ставилося.

Таким чином, з огляду на викладене, стягненню з ГУ ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 належить середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2021 по 15.07.2022 в сумі 142 524,00 грн (791,80 грн х 180 робочих днів) з урахуванням податків і зборів. При цьому колегія суддів зауважує, що будь-яких заперечень щодо правильності висновків суду першої інстанції в частині обчислення належного до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не висловлено учасниками справи під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення. Доводи ж апеляційної скарги в частині відсутності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу зводилися до незгоди ГУ ДПС у Київській області з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, оцінка яким була надана судом апеляційної інстанції вище.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 12 жовтня 2022 року.