Справа № 135/729/22
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/729/22
Провадження № 2-а/135/8/22
РІШЕННЯ

іменем України

30.09.2022 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Брудницького Я.В.,

розглянувши в м. Ладижин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Брудницького Ярослава Вікторовича та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Брудницького Я.В., в якому просив скасувати постанову серії БАБ № 958824 по справі про адміністративне правопорушення від 06.08.2022 про накладення на нього штрафу в розмірі 3400 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його вини у порушенні правил дорожнього руху, як зазначено у протоколі, немає, відсутній також склад та подія порушення, безпідставно в одній постанові його було притягнуто до відповідальності за двома статтями, а саме за те, що він 06.08.2022 рухаючись по вул. Наконечного керував мопедом не маючи права керування та не мав при цьому шолома. В постанові не зазначено про те, якою відеокамерою велась відео зйомка, а лише вказано про те, що додається «лазерний диск», отже наданий інспектором поліції відеозапис не може бути належним та допустимим доказом його вини у вчиненні вказаних правопорушень. Крім того вказаний відеозапис переривається, що є порушенням вимог законодавства щодо безперервності відео зйомки з використанням портативних відео реєстраторів працівниками поліції. Також відповідачем відмовлено йому у забезпеченні права на правову допомогу при винесенні постанови, хоча він подавав клопотання з цього приводу, чим порушено його право на захист. Вважає, що жодних правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності не існує, він не скоював адміністративного правопорушення, а тому постанова інспектора повинна бути скасована.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.08.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

23.08.2022 позивачем ОСОБА_1 усунуто недоліки та надано суду відповідні документи про сплату судового збору.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.08.2022 року вирішено перейти із спрощеного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.09.2022 залучено до участі у справі Головне управління Національної поліції у Вінницькій області як другого відповідача.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.09.2022 забезпечено адміністративний позов шляхом зупинення дії постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 958824 від 06.08.2022 року, винесеної інспектором СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Брудницьким Я.В. - до набрання рішення законної сили по вказаній справі.

Відповідач - інспектор СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції Брудницький Я.В. подав до суду письмовий відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що 06.08.2022 близько 18.45 год, у м. Ладижин по вул. Наконечного за порушення ПДР було зупинено ОСОБА_1 , який керував мотоциклом «Вайпер», д.н.з НОМЕР_1 не користуючись шоломом безпеки. Факт керування ОСОБА_1 даним мотоциклом було зафіксовано на штатний відео реєстратор. Після зупинки та перевірки документів у ОСОБА_1 , було виявлено, що у останнього відсутня категорія «А», що дає право керування таким транспортним засобом. Після чого відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 958824 від 06.08.2022. Вважає, що постанова складена уповноваженою особою відповідно до вимог чинного законодавства, інспектор поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Обставини вчинення правопорушення підтверджується складеною постановою, із змісту якої чітко вбачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Відповідач - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області подало аналогічний за змістом відзив на позов ОСОБА_1 , в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, дав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що не визнає факт керування мотоциклом, інспектор поліції не уповноважений на розгляд адміністративної справи та діяв з перевищенням своїх повноважень, відео надане інспектором переривається, що є порушенням вимог законодавства щодо безперервності відео зйомки з використанням портативних відео реєстраторів працівниками поліції, інспектором поліції його не було забезпечено юридичною допомогою. На уточнюючі запитання підтвердив відсутність в нього взагалі посвідчення водія категорії «А» або «А1», вказав, що був тоді без шолома, оскільки не керував транспортним засобом.

Відповідач інспектор СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції Брудницький Я.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Вважає, що водій ОСОБА_1 правомірно визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Зазначав, що ним дотримано процедуру розгляду справи та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Твердження позивача про недотримання вимог щодо безперервності відеофікації правопорушення є безпідставними, оскільки відео складається з декількох файлів, що пов`язано з технічною особливістю перенесення інформації з відео реєстраторів на компакт-диск.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З`ясувавши позиції сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.08.2022 інспектором СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Брудницьким Я.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №958824, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, із накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн по факту того, що 06.08.2022 близько 18 год 45 хв, у м. Ладижин по вул. Наконечного водій ОСОБА_1 керував мотоциклом «Вайпер», д.н.з НОМЕР_1 , не маючи права керувати та не користувався шоломом безпеки.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Стосовно наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, за які передбачена відповідальність згідно ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3 «г» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення водіями правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Водночас, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-4 цього Кодексу.

Зазначені положення кореспондуються із приписами ст. 72 КАС України, згідно яких доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом досліджено відеозапис з відеореєстратора автомобіля поліції, який міститься в матеріалах справи та про який міститься запис в оскаржуваній постанові, де чітко видно рух мотоцикла «Вайпер», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який 06.08.2022 близько 18 год 45хв, у м. Ладижин по вул. Наконечного керував вказаним транспортним засобом без шолому безпеки.

Також, судом досліджено відеозапис з боді-камери поліцейського, який містяться в матеріалах справи та про який міститься запис в оскаржуваній постанові, де зафіксовано процедуру винесення оскаржуваної постанови. Так, на даному відеозаписі самим ОСОБА_1 неодноразово підтверджується факт того, що він керував транспортним засобом без шолому безпеки, а також відсутність в нього посвідчення водія відповідної категорії, яка дозволяє керувати даним транспортним засобом.

Суд сприймає вказані відеозаписи належними та допустимими доказами, та відкидає заперечення позивача стосовного цього, з наступних підстав.

Так, під час дослідження вказаних відеозаписів в судовому засіданні позивачем підтверджено, що саме він зафіксований на них. Вказані відеозаписи містяться на DVD-диску в чотирьох окремих файлах, один з яких це запис з відеореєстратора автомобіля поліції, інші три це відеозапис боді-камери поліцейського. При цьому відеозапис боді-камери поліцейського, який міститься в трьох файлах, якщо їх переглядати в хронологічному порядку, є безперервним, про що свідчить дата та час зафіксованих на них подій. Як зазначив інспектор поліції це пов`язано з технічною особливістю перенесення інформації з відео реєстраторів на компакт-диск. Крім того інспектором поліції було ознайомлено ОСОБА_1 на місці з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля поліції, обраний працівником поліції спосіб ознайомлення ОСОБА_1 з відеозаписом події, на якій зафіксовано порушення останнім ПДР не суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою лазерного вимірювача та інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Суд зазначає, що посилання позивача на окремі недоліки розгляду справи чи оформлення оскаржуваної постанови не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності оскарженого рішення інспектора поліції про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Отже, позивач керував мотоциклом «Вайпер», д.н.з НОМЕР_1 не маючи права керувати ним, а також не користувався при цьому шоломом безпеки, чим порушив вимоги ПДР України і правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

За таких обставин в діях позивача наявний склад адміністративних правопорушень за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Посилання позивача на не доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення спростовується відеозаписами з відеореєстратора автомобіля поліції та боді-камери поліцейського, які суд сприймає як належний та допустимий доказ, а також показами, які ОСОБА_1 безпосередньо надав під час судового розгляду.

Щодо дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст.1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст.23, п.1 ч. 1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Як вбачається з відеозапису події, дослідженого судом, працівник поліції представився ОСОБА_1 , повідомив про порушення останнім ПДР, на підтвердження вчинення порушення ним Правил дорожнього руху надав останньому відеозапис події з мобільного носія відтворення інформації.

З відеозапису події вбачається, що у відповідь на вказані законні дії працівника поліції, ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, погрожував та виражався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, при цьому відмовлявся представити посвідчення водія, посилаючись на безпідставність таких вимог.

За таких обставин суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що згідно пп. "б" п. 2.1.Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон.

Відповідно до пп. "а" пункту 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Разом з тим, відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 Закону №1961-IV, посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення реєстраційного документа на транспортний засіб не обов`язково має передувати порушення водієм ПДР або скоєння дорожньо-транспортної пригоди, адже обов`язок мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити вказані документи, а також права працівників Національної поліції контролювати дотримання даної вимоги ПДР не ставляться у залежність від вчинення водієм порушення ПДР чи спричинення ДТП.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 року у справі №465/6677/16-а та у постанові від 03.04.2019 року № 675/1207/17.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст.23 Закону №580-VIII зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (ч.ч. 1-3 ст.122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від07.11.2015року за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП України.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що посадова особа органів Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням ПДР України його учасниками, які реалізуються, зокрема, шляхом розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі їх виявлення.

В свою чергу, у випадку встановлення під час судового розгляду справи відсутності факту скоєння особою адміністративного правопорушення, належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, є скасування відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення у судовому порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення (в даному випадку в місці зупинення правопорушника) винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Також, суд зазначає, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вказував в своєму позові, що йому не надано можливості користуватися правовою допомогою та не розглянуто клопотання про надання йому правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Проте з відеозапису події видно, що ОСОБА_1 просить забезпечити його правовою допомогою, на що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 викликати адвоката. У відповідь ОСОБА_1 відмовився викликати адвоката для отримання правової допомоги, просить забезпечити його безоплатною правовою допомогою, при цьому не вказує з яких об`єктивних підстав не може залучити захисника самостійно, на пропозицію працівника поліції пройти процедуру надання безоплатної правової допомоги, відмовляється від її проходження.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Положеннями КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкції ч. 5 ст.121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП України не передбачають застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_1 не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, не був позбавлений права запросити адвоката на місце розгляду справи, відмовився пройти процедуру надання безоплатної правової допомоги. Доказів протилежного позивач не надав.

Більш того необхідно зазначити, що під час розгляду цієї справи №135/729/22 в суді позивач ОСОБА_1 не виявив бажання мати представником своїх інтересів адвоката, самостійно представляв свої інтереси.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідачем-інспектором поліції було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи та такі права було роз`яснено позивачу.

Суд оцінює твердження позивача ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції його права на захист під час розгляду справи про вчинене ним адміністративне правопорушення, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Доводи позивача ОСОБА_1 про порушення його права на захист під час розгляду інспектором поліції справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не знайшли свого підтвердження.

Крім того суд вважає за необхідне відмітити зафіксовану на вказаних відеозаписах поведінку ОСОБА_1 , який у відповідь на законні дії працівників поліції, поводив себе неадекватно, застосовує нецензурну лайку. У відповідь на висловлені ОСОБА_1 образливі приниження, працівники поліції поводили себе гідно, чемно по відношенню до нього як до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За такої неадекватної, брутальної поведінки ОСОБА_1 було майже унеможливлено конструктивне спілкування з ним працівниками поліції.

Крім наведеного, суд зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2018 по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Також, суд враховує висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 17.05.2018 по справі № 753/4366/17, згідно з якими, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин суд вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому доводи відповідача щодо дотримання інспектором поліції вимог КпАП України при розгляді справи є обґрунтованими, що з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Зважаючи на викладене, оскільки процедурних порушень при прийнятті оскаржуваної постанови судом не встановлено, а вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, яка полягає у керуванні транспортним засобом без відповідного права та не користуванні при цьому шоломом безпеки, підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, суд дійшов обґрунтованого висновку, що, постанова інспектора патрульної поліції від 06.08.2022 винесена відповідно до вимог ст.ст.7,279,280,285 КПАП України та скасуванню не підлягає.

З огляду на приписи вищенаведених правил адміністративного процесуального законодавства, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача ОСОБА_1 та вважає їх такими, що не спростовують оскаржувану постанову.

Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Встановлені судом обставини показали, що накладення на позивача стягнення за вчинені ним адміністративні правопорушення відбулось обґрунтовано та у відповідності до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналізуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та зважаючи на те, що відповідачем надано докази наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, а останнім в свою чергу не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 243-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 251, 288 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Брудницького Ярослава Вікторовича та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя