Справа № 300/3484/22
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2022 р. справа № 300/3484/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, вул. Січових Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018 до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вул. Галицька, 45,м. Івано-Франківськ,76019 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - позивач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) звернулося до суду із позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - відповідач, УЗПВР в Івано-Франківській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. щодо винесення постанови від 23.08.2022 ВП № 69353916 про накладення штрафу;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23.08.2022 ВП №69353916 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу в розмірі 5100 грн.

Адміністративний позов мотивований тим, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) протиправно винесено постанову від 23.08.2022 ВП № 69353916 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в розмірі 5100 грн., позаяк судове рішення, на думку позивача, виконано, а тому вказана постанова підлягає скасуванню. Обґрунтовуючи свої вимоги, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначило, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі № 300/437/22, яке набуло законної сили 05.04.2022, пенсійним органом 25.04.2022 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до вищевказаного рішення та виплату в перерахованому розмірі з 01.05.2022 у фіксованому розмірі - 15340,78 грн. Крім цього, за період з 01.04.2019 по 30.04.2022 нараховано доплату в сумі 195151,50 грн., яка внесена до Реєстру та буде виплачена лише при наявності фінансування з Державного бюджету. Про вжиті заходи ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило державного виконавця листом. Позивач вважає, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на момент винесення оскаржуваної постанови не встановлено факту невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі № 300/437/22.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначеними статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Розгляд справи призначено на 11.10.2022 об 11:00 год.

У період з 19.09.2022 по 23.09.2022 головуючий суддя по справі Гомельчук С.В. проходив підготовку (підвищення кваліфікації) для суддів окружних адміністративних судів; з 26.09.2022 по 10.10.2022 - перебував у відпустці.

У судове засідання, призначене на 11.10.2022 сторони не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надало суду клопотання про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги підтримує, з підстав викладених в позовній заяві.

Від відповідача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У вказаному клопотанні проти позову заперечив, зазначивши, що дії державного виконавця є правомірними.

Згідно із частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 5 статті 383 КАС України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

За таких обставин, з урахуванням приписів статті 229 КАС України, наявні всі процесуальні підстави розглянути адміністративну справу № 300/3484/22 без здійснення звукозапису технічними засобами. Потреби заслухати свідка чи експерта немає. До того ж, ураховуючи норми статей 4, 205, 268 КАС України, суд вважає за можливе здійснити розгляд цієї адміністративної справи на підставі наявних у ній доказів, за відсутності представників сторін, у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та вивчивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі №300/437/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9/1/4412 від 15.12.2021, з урахуванням проведених платежів. Вказане судове рішення набуло законної сили 05.04.2022.

На виконання цього рішення, в частині зобов`язання перерахунку та виплати пенсії, 21.04.2022 Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №300/437/22.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. 06.07.2022 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 69353916 щодо виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с.10-11).

Позивач листом від 18.07.2022 № 0900-0902/5/24351 повідомив відповідача про те, що 25.04.2022 (до відкриття виконавчого провадження) здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення суду. Виплату пенсії в перерахованому розмірі здійснено з 01.05.2022 у фіксованому розміірі в сумі 15340,78 грн. За період з 01.04.2019 по 30.04.2022 нараховано доплату в сумі 195151,50 грн., яка внесена в Реєстр, виплата за яким буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету, оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с.12-14).

23.08.2022 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю.,у межах виконавчого провадження № 69353916 прийнято постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення (а.с.7-8).

Вважаючи дії щодо винесення спірної постанови неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 ст.370 КАС України изначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України "Про виконавче провадження".

Стаття 3 Закону України "Про виконавче провадження" містить перелік виконавчих документів, які відповідно цього Закону підлягають примусовому виконанню, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункти 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частин 1, 2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

На підставі ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження").

Відтак, системний аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

З урахуванням вищевикладеного аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд доходить висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, у розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не погоджується із правомірністю прийняття постанови від 23.08.2022 у ВП № 69353916 про накладення штрафу, оскільки, на переконання позивача, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. на момент винесення вказаної постанови не встановлено факту невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі № 300/437/22.

Щодо правомірності винесення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) оскарженої постанови суд зазначає про таке.

Як зазначалось судом вище, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі № 300/437/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9/1/4412 від 15.12.2021, з урахуванням проведених платежів.

Позивач, листом від 18.07.2022 № 0900-0902/5/24351 (а.с. 12-14), повідомив орган виконавчої служби про те, що 25.04.2022 здійснив перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення суду. Виплату пенсії в перерахованому розмірі проведено з 01.05.2022 у фіксованому розмірі в сумі 15340, 78 грн. За період з 01.04.2019 по 30.04.2022 нараховано доплату в сумі 195151,50 грн., яку включено до Реєстру судових рішень інтеграційно - комунікаційної інтегрованої системи Пенсійного фонду України, виплата за яким буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до зазначеного листа долучено копії Перерахунку пенсії від 25.04.2022 з 01.05.2022 за пенсійною справою № ХД9294 та Розрахунку від 25.04.2022 про нарахування доплати за період з квітня 2021 року по квітень 2022 року (а.с.15-16).

Суд звертає увагу, що в судовому рішенні у справі № 300/437/22 зазначена дата, з якої підлягає здійсненню перерахунок та виплата пенсії - з 01.04.2019, однак не встановлена будь-яка кінцева або гранична дата.

Зазначений вище лист від 18.07.2022 № 0900-0902/5/24351 із доданими до нього розрахунками не підтверджує факту повного виконання позивачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі № 300/437/22. Відтак, дії державного виконавця, під час здійснення виконавчого провадження щодо проведення перевірки виконання боржником рішення та винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

До того ж, відповідно до приписів п. 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, одним з основних завдань Пенсійного фонду та його територіальних підрозділів є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 дійшов висновку, що саме поважність причин як умови, з якою Закон України «Про виконавче провадження» пов`язує накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення, є тією обставиною, якій державний виконавець і суд мали надати належну правову оцінку. Обставини, які повідомило ГУ ПФУ, свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за судовим рішенням зумовлена не недбалістю чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне змінами у правовому регулюванні порядку виплати пенсій та фінансуванням витрат на виплату цих пенсій. Позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету на виплату перерахованих сум пенсії не виділялись.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 15.04.2020 у справі №811/1324/18, від 20.05. 2021 у справі №420/5465/18(К/9901/9501/19).

Таким чином, оскільки фінансування виплати заборгованості пенсій та інших виплат здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, то, за умови наявності належних доказів, відсутність відповідного фінансового забезпечення може бути визнано поважною причиною для своєчасного невиконання судового рішення. При цьому, відсутність фінансового забезпечення має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як зазначає позивач, за період з 01.04.2019 по 30.04.2022 нараховано доплату в сумі 195151,50 грн., яку включено до Реєстру, виплата за яким проводитиметься лише за наявності фінансування з Державного бюджету. Тобто, рішення суду від 03.03.2022 внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Водночас, постановою правління Пенсійного фонду України від 23.03.2021 № 13-1, яка набрала чинності 23.04.2021, визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року № 20-1 «Про затвердження Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою».

Отже, матеріали позову у даній справі не містять належних та допустимих доказів відсутності бюджетного фінансування, необхідного для виконання позивачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 у справі №280/6723/20 в частині виплати ОСОБА_1 доплат за період з 01.04.2019 по 30.04.2022.

Крім того, позивачем не надано суду доказів вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті пенсії стягувачу ОСОБА_1 , через що боржником допущено недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню, як і не надано доказів відсутності бюджетного фінансування на виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 69353916.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно, без поважних причин не виконано у повному обсязі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 у справі № 300/437/22.

А відтак, вищенаведене свідчить про правомірність прийнятої головним державним виконавцем постанови про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

До того ж, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.

У Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Крім того, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Отже, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу, винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. у ВП № 69353916, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а позовні вимоги є такими, у задоволенні яких слід відмовити.

Судові витрати, згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на відмову в позові, за відсутності доказів їх понесення відповідачем, судом не розподіляються.

Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статтями 139, 241-246, 250, 262, 271, 272, 287, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій, скасування постанови відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гомельчук С.В.

Рішення складене в повному обсязі 11 жовтня 2022 р.