Справа № 526/1976/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 р. Справа № 526/1976/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022, головуючий суддя І інстанції: Киричок С.А., м. Гадяч, повний текст складено 16.06.22 по справі № 526/1976/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції , ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до Відділення поліції № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області (далі по тексту перший відповідач), Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту другий відповідач), в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 131457 від 02.08.2021, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.08.2021 року під час перевірки документів поліцейським взводу роти 1 БУПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Срібним А.В. позивачу було повідомлено, що постановою Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та позбавлено права керування транспортним засобом, внаслідок встановлення цієї обставини, відповідачем винесено постанову серії БАА №131457 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

З огляду на необізнаність позивача про факт позбавлення його права керування транспортними засобами постановою Святошинського районного суду м. Києва вважає, що оскаржувана постанова прийнята за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, отжене відповідає фактичним обставинам, що дійсно мали місце у спірних відносинах, та, як наслідок, прийнята з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022 по справі №526/1976/21 позов ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі- задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії БАА №131457 від 02.08.2021, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022 по справі №526/1976/21, прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що на момент зупинки (02.08.2021) транспортного засобу позивача діяла постанова Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року, якою, зокрема, ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а тому у відповідача були наявні підстави для притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Крім того, доводи позивача про неналежне повідомлення його про розгляд справи № 759/1749/21 є необґрунтованими, оскільки зі змісту постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2021 № 759/1749/21, яку залишено без змінпостановою Київського апеляційного суду від 06.09.2021 року у справі, вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений, проте не з`явився до суду.

Зауважив, що постановою серії БАА № 131457 від 02.08.2021 позивача притягнено до адміністративної відповідальності не лише за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а й за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП (в цій частині ОСОБА_1 не заперечував своєї вини), проте суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 242 КАС України, не надав належної оцінки всім доказам та не навів мотивів, якими керувався під час прийняття рішення про скасування спірної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №131457 від 02.08.2021 року, винесеної поліцейським взводу роти 1 БУПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Срібним А.В., водій транспортного засобу Ауді А4 ОСОБА_1 , номерний знак НОМЕР_1 в смт. Диканька рухався зі швидкістю 98 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 48 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР. Також, після пояснення суті правопорушення, на законну вимогу працівника поліції водієм не пред`явлено документів для перевірки. Одночасно було з`ясовано, що постановою Святошинського районного суду м.Києва від 11.03.2021 року у справі №759/1749/21 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 та ч.4 ст.126 КУпАП, об`єднано згідно зі ст. 36 КУпАП та накладено стягнення на ОСОБА_1 у розмірі 20400 грн.

На підтвердження правомірності застосування лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 відповідач надав до суду копії сертифікатів, свідоцтв, відео з нагрудної камери ВІ-0064, фото, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимально допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення.

З посиланням на надані Святошинським районним судом м.Києва копії матеріалів справи №759/1749/21 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП суд зауважив, що докази вручення повістки про виклик до суду ОСОБА_1 відсутні, а на 8 аркуші справи міститься лише повісткаправопорушнику із зазначенням вихідного номера. При цьому заява про ознайомлення з матеріалами справи адвокатом Матвійчуком Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , датована 06 серпня 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може бути підданий стягненню за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки він не був повідомлений про накладення на нього стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за яке передбачено штраф з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 1 рік.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до приписів п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закон 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону 3353-XII).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як встановлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп. «а» п. 2.1. Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З аналізу наведеного слідує, що відповідальність за частиною 4 статті 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Колегією суддів встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 4 статті126 КУпАП слугувалонепред`явлення на вимогу інспектора документів, передбачених статтею 16 Закону 3353-XII та п. 2.1 ПДР та керування позивачем автомобілем Ауді А4, номерний знак НОМЕР_1 за наявності постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року у справі № 759/1749/21, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті31 Закону України Про Національну поліцію поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини1 статті 40 Закону України Про Національну поліцію поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери (бодікамери ВІ-0064) поліцейського, на якому зафіксовано процес розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених частинами 1 та 4 статті 126 КУпАП та частини 1 статті 122 КУпАП, та складання відповідної постанови серії БАА №131457 від 02.08.2021, яку і оскаржує позивач.

Приписами частини 10 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери (бодікамери), встановивши особу позивача, поліцейським було виявлено наявне у ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, що в свою чергу і слугувало однією з підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Колегією суддів встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року у справі №759/1749/21, яка набрала законної сили 22.03.2021, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Отже, станом на момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу позивача (02.08.2021), останній був позбавлений права його керування.

Разом з цим, доказів про те, що позивач був обізнаний зі змістом постанови Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2021 у справі № 759/1749/21 матеріали справи не містять.

З матеріалами справи № 759/1749/21 адвокат Матвійчук О.В., який діяв в інтересах позивача, ознайомився 06.08.2021 (а.с.197), а апеляційну скаргу на вказану постанову подав 16.08.2021 (а.с.205).

Отже, станом на 02.08.2021 доказів обізнаності ОСОБА_1 про притягнення його до відповідальності внаслідок скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Відсутність будь-якого доказу повідомлення позивача про накладення на нього стягнення за частиною 1 статті 130 КУпАП не дає можливості встановити ані дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП, ані наявність складу правопорушення в діях особи, яку притягають до відповідальності.

Статтею 77 Кодексу адміністративного правопорушення встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені у справі обставини, наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4статті 126 КУпАП, слід вважати недоведеним.

На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП(перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину) та за частиною 1 статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб), відповідачем надано диск з відеозаписами нагрудної бодікамери, яка розміщена на одязі поліцейського, про яку міститься відмітка в постанові про адміністративне правопорушення.

Так, ознайомившись із відеозаписами з бодікамери від 02.08.2021колегією суддів встановлено, що на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , інспектор поліції неодноразово звертався до останнього з вимогою пред`явити документи, передбачені п. 2.1 ПДР України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідноїкатегорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс), а саме о 13:14 год., 13:15 год., 13:17 год.

Однак позивачем на всі вказані вимоги не було надано інспектору відповідних документів.

Колегія суддів наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Вищенаведене у сукупності дозволяє дійти висновку про доведення відповідачем наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , яке передбаченечастиною 1 статті 126 КУпАП.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що правовою підставою для вимоги поліцейського про надання позивачем документів, передбачених статтею 16 Закону 3353-XII,є п. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», за змістом якого поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як встановлено пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з частиною1 статті122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС 000800).

На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис та фотографію, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 ( серійний номер ТС 000800).

Так, на вказаних відеозаписі та фотографії, зроблених за допомогою приладу TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС 000800), зафіксовано рух транспортного засобу засобуАуді А4, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 98 км/год, при встановленому ліміті швидкості 50 км/год, та зазначено дату і час фіксації 02.08.2021 о 13:10:59 год., місце фіксації АДРЕСА_1 (широта: 49 °4828.06N, довгота : 34° 33 22.57 Е).

Слід відмітити, що відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCam серійний номер ТС 000800, у відповідності до пункту 4 частини2 статті283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови. Зокрема, після опису обставин вчиненого правопорушення у постанові зазначено як назву приладу (TruCam), так і серійний номер - 000800.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні від 17.05.2022 пояснив, що дійсно ним було перевищено встановлену законом допустиму швидкість руху автомобілю в межах населеного пункту, а тому стосовно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною1 статті122 КУпАП не заперечує, що підтверджується робочою копією диску з відеозаписом судового засідання приєднаним до матеріалів справи.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується з постановою серії БАА №131457 від 02.08.2021 про притягнення його до відповідальності лише за частиною 4 статті 126 КУпАП, оскількижодних заперечень щодо притягнення його до відповідальності за вчинення інших правопорушень позовна заява не містить.

Відповідно до частини 1статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, враховуючи відсутність заперечень сторін щодо встановлення у діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, наявність в матеріалах справи відеозапису та фотографії, зроблених за допомогою приладу TruCamLTI 20/20 ( серійний номер ТС 000800), що повною мірою підтверджують факт перевищення позивачем на 48 км/год., встановленої законом допустимої швидкості руху в межах населеного пункту смт. Диканька, у колегії суддів відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про виконання та дотримання працівником поліції при притягненні до адміністративної відповідальності позивача за частиною 1 статті 126 КУпАП та частиною 1 статті 122 КУпАП вимог ст. 33 КУпАП, яка передбачає правила накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведення відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 126 КУпАП, частиною 1 статті 122 КУпАП та, як наслідок, правомірності оскаржуваної постанови в цій частині.

Проте, враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП на підставі постановиБАА № 131457 від 02.08.2021, та неможливості відокремити суму штрафу саме за вказаною нормою від сум штрафів за адміністративними правопорушеннями, передбаченими частиною 1 статті 126 КУпАП та частиною 1 статті 122 КУпАП (об`єднано згідно статті 36 КУпАП),оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми ст.293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У свою чергу, в силу пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Беручи до уваги вищенаведені норми процесуального права та встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини, за яких відповідачем правомірність оскаржуваної постанови доведена лише в частині вчинення позивачем правопорушень, передбачених частиною 1 статті 126 КУпАП та частиною 1 статті 122 КУпАП, закінчення строку накладення адміністративного стягнення, встановленого статтею 38 КУпАП, що унеможливлює направлення справи на новий розгляд відповідачу, керуючись приписами пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції.

Беручи до уваги вищенаведене, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022 по справі № 526/1976/21 підлягає зміні в частині підстав та мотивів задоволення позову, викладених у цій постанові.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022 по справі № 526/1976/21 - змінити в частині підстав та мотивів задоволення позову, викладених у цій постанові..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій