Справа № 162/362/22
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/362/22
Номер провадження 2-а/162/23/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Цибень О.В.,
при секретарі судових засідань Будько І.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача адвокат Лавренчук О.В. 25.07.2022 року звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Вимоги обгрунтовує тим, щo постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП. Зокрема, у постанові зазначено, що 11.07.2022 року о 15 год виявлено адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , а саме не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом. ОСОБА_1 був оповіщений згідно розпорядження від 08.03.2022 року про те, що він зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.03.2022 року для проходження військово-лікарської комісії. Однак, ОСОБА_1 отримав повістку, у якій зазначено, що 14.07.2022 року о 09 год 00 хв він повинен прибути у ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте постанова про адміністративне правопорушення щодо нього складена 12.07.2022 року, тобто за два дні до обов`язкової явки. ОСОБА_1 не був повідомлений про наявність розпорядження від 08.03.2022 року. Крім того, оскаржувана постанова оформлена неналежним чином, оскільки відсутній номер документа та відсутні докази, які б підтверджували неявку ОСОБА_1 разом з тим, притягнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки пропущено строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 КУпАП. З огляду на вказане, просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 12.03.2022 року протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити; витрати, пов`язані з судовим розглядом справи, у тому числі, щодо правничої допомоги покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 27.07.2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 01.08.2022 року до суду надійшли заперечення на позов, у яких вказано, що позовна заява є безпідставною та задоволенню не підлягає з огляду на таке. ОСОБА_1 безпідставно не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча належним чином був оповіщений Розпорядженням №145 від 08.03.2022 року. ОСОБА_1 11.07.2022 року о 15год прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді ж йому було доведено, що згідно з вищевказаним розпорядженням він мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 ще 15.03.2022 року, роз`яснено, що він вчинив адміністративне правопорушення, складено протокол та направлено його на розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 , заперечень ОСОБА_1 не надавав. Розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 09 год 12.07.2022 року. За результатами розгляду матеріалів справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення про застосування адміністративного стягнення. Копія постанови була вручена правопорушнику, який був присутній при розгляді.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача Фідря О.О. та представник відповідача, кожен зокрема, подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Із постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 вбачається, що 11.07.2022 року о 15 год виявлено адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , а саме не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом. ОСОБА_1 був оповіщений згідно розпорядження від 08.03.2022 року про те, що він зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.03.2022 року для проходження військово-лікарської комісії.

У своїх запереченнях представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 належним чином був оповіщений Розпорядженням №145 від 08.03.2022 року. ОСОБА_1 11.07.2022 року о 15 год прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді ж йому було доведено, що згідно з вищевказаним розпорядженням він мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 ще 15.03.2022 року, роз`яснено, що він вчинив адміністративне правопорушення, складено протокол та направлено його на розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що адміністративне правопорушення було виявлено 11.07.2022 року, а вчинене ОСОБА_1 15.03.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

З цього приводу слід зазначити, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП не носить характеру триваючого.

Також, у ст.38 КУпАП відсутнє застереження щодо вчинення правопорушень в особливий період.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17ЗаконуУкраїни "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Під час розгляду адміністративного матеріалу суддя враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (заява N 21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Як встановлено п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

З огляду на те, що правопорушення вчинене позивачем, не є триваючим, та на час винесення оскаржуваної постанови закінчились строки накладення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення, а тому вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

У позові заявлена вимога про покладення витрат, пов`язаних з судовим розглядом справи, у тому числі, щодо правничої допомоги на відповідача. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач поніс 1000 гривень судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг правової допомоги адвоката, а докази будуть надані під час судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

У даному випадку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь ОСОБА_3 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 496 гривень 20 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,9, 251, 255 КУпАП, ст.ст. 72-74, 139, 286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 задовольнити.

Постанову за справою про адміністративне правопорушення від 12.07.2022 року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10.10.2022 року.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ