Справа № 480/1187/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2022 р. Справа № 480/1187/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Полтавська область, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Полтавська область (далі відповідач-1, Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Полтавська область), Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач-2, Державна служба України з безпеки на транспорті) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №235282 від 29.11.2021 року.
Позовні вимоги умотивовані тим, що 05.10.2021 було зупинено посадовими особами Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Полтавської транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 . за маршрутом Суми- Конотоп, яким керував водій ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), та проведено перевірку наявних у нього документів. Так, водій надав всі документи, що вимагалися, в тому числі і індивідуальну книжку водія, однак, не зважаючи на це посадовими особами відповідача-1 було складено Акт №250689 з вказівкою на виявлене порушення ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, вважаючи, що відомості про здійснення регулярних перевезень пасажирів повинні бути зафіксовані в книжці й за попередні дати таких перевезень, та на підставі якого в подальшому було складено оскаржувану постанову.
Однак, позивач наголошує, що ОСОБА_2 була надана індивідуальна контрольна книжка водія, що оформлена за формою додатку 3, затвердженою Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі Положення №340), та в ній містились відомості про здійснення регулярних перевезень пасажирів на дату здійснення таких перевезень. Рейдова ж перевірка 05.10.2021 проводилася з метою перевірки дотримання законодавства про перевезення саме під час такого перевезення (у відповідності до ч.17 ст. 6 Закону України Про автомобільний транспорт), а водій позивача мав належним чином оформлену на 05.10.2021 контрольну індивідуальну книжку водія. Але вказане залишилось поза увагою посадових осіб відповідача-1.
Ухвалою суду від 25.01.2022 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 14.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання.
Представник відповідача-2 подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.23-47), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, вказав, що відповідно до ст.39 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські, в т.ч. й інші документи, передбачені законодавством України. В свою чергу, відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
При цьому, посилання позивача на те, що надана водієм індивідуальна контрольна книжка водія була оформлена за формою в додатку 3, є необґрунтованими, оскільки вказана книжка не відповідала бланку додатку 3 до Положення №340, не містить обов`язкові реквізити (прізвище та ініціали водія, посвідчення серія №, видане, перевізник найменування та місцезнаходження, обліковий період на ____ 20____ року), відсутні сторінки, облік робочого часу не визначений.
Таким чином, вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Під час перевірки виявлено порушення - надання послуг з регулярних пасажирських перевезень за маршрутом Суми-Конотоп, транспортний засіб не обладнаний тахографом без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, чим допущено порушення абз.3 ч.1 статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт - перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів визначених статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія.
При цьому, як вбачається з акта, водій зі змістом акта ознайомився та від пояснень і підпису відмовився.
24.11.2021 позивач отримав повідомлення про те, що 29.11.2021 з 9год до 13 год в Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки відбудеться розгляд справи про вчинене порушення (а.с.51).
Представник позивача, не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.11.2021, звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначенні Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ), відповідно до положень статті 6 якого реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
Згідно підпункту 2 та 29 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1567).
Відповідно до пунктів 12 - 15 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Так, відповідно до статті 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень, зокрема:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), і н ш і д о к у м е н т и, передбачені законодавством України.
У свою чергу, у відповідності до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
У відповідності до ст. 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
Згідно з визначенням Положення №340 тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.
Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка водія, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування, або ж копію графіка змінності водіїв.
Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.
У відповідності до п. а ч. 1, ч.2 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями. Також кожен роботодавець а) веде відповідно до зразка, затвердженого компетентними властями чи органами в кожній країні, відомість із зазначеною в ній кількістю годин роботи й відпочинку кожного водія, який працює в нього; b) надає цю відомість у розпорядження контрольних органів у спосіб, установлений компетентними властями чи органами в кожній країні.
Згідно ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Приписи п. а ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія встановленого зразка або ж копію графіка змінності водіїв.
Як встановлено судом вище, на момент здійснення рейдової перевірки, у водія ОСОБА_2 була відсутня оформлена індивідуально-контрольна книга, а в Акті № 250689 відсутні будь-які пояснення водія про причини виявлених порушень.
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивач стверджує, що на момент перевірки у його водія була належна оформлена індивідуальна книжка, оскільки вона містила всі необхідні дані саме на дату виконання перевезення пасажирів. Інші ж дні здійснення перевезень позивачем не є предметом рейдової перевірки, а тому вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню. На підтвердження цих доводів представником додано до позову копію індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 на 05.10.2021 (а.с.11).
Суд не погоджується з вказаною позицією позивача та його представника, оскільки як вже зазначалось вище відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 роботодавець веде саме відповідно до зразка, затвердженого компетентними властями чи органами в кожній країні, відомість із зазначеною в ній кількістю годин роботи й відпочинку кожного водія, який працює в нього та надає цю відомість у розпорядження контрольних органів у спосіб, установлений компетентними властями чи органами в кожній країні. У свою чергу, Положенням №640 (п.6.3) передбачено, що у разі якщо ТЗ не обладнаний тахографом ведеться індивідуальна контрольна книжка водія за зразком, зазначеного у додатку 3.
Натомість додана позивачем до позову копія індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 (а.с.11) містить часткові дані лише за 1 день 05.10.2021, однак, станом на 17:30 (час перевірки) картка, крім початку робочої зміни (7:50), не містить даних щодо тривалості перерви між періодами керування за зміну (год,хв.), тривалості змінного періоду керування та міжзмінного періоду відпочинку, що унеможливлює перевірку у відповідності до п.7.1 Положення №640 дотримання позивачем порядку ведення та забезпечення виконання Положення №340 щодо робочого часу і відпочинку водія.
Позивач стверджує, що індивідуальні книжки за інші дні зберігаються у нього і позивач не був попереджений про необхідність надання таких книжок. Водночас, суд наголошує на тому, що саме на роботодавця покладено обов`язок ведення відповідно до зразка, затвердженого компетентними властями чи органами в кожній країні, відомість із зазначеною в ній кількістю годин роботи й відпочинку кожного водія, який працює в нього та надання цієї відомість у розпорядження контрольних органів у спосіб, установлений компетентними властями чи органами в кожній країні.
Однак, доказів існування таких книжок під час перевірки, чи надання їх відповідачу під час прийняття оскаржуваної постанови, суду надано не було. Такі книжки не було позивачем додано і до позову на підтвердження своєї позиції.
Враховуючи вказане, доводи позивача та його представника не спростовують того факту, що на момент здійснення перевірки повний перелік документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» у водія ОСОБА_2 був відсутній.
З урахуванням приписів частини другої статті 2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідачем прийнята обґрунтовано, а отже вона є правомірною.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позов задоволенню не підлягає.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.10.2022.

Суддя І.Г. Шевченко