Справа № 640/18535/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року

справа №640/18535/18

зал судових засідань №3

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Клочко Н.С.,

за участю:

представника позивача Демчик О.І.

розглянув адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Версус Фінанс» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

встановив:

Приватне підприємство «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2018 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.07.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати такі рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Постановою Верховного Суду від 12.05.2021 у справі №К/9901/31555/19 касаційну скаргу Приватного підприємства «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.2021 справу передано за підсудністю на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 22.10.2021 суд прийняв справу до провадження та призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.11.2022, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив розглядати справу за участю позивача ПП «Версус Фінанс» у зв`язку із тим, що ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» змінило свою назву на вказану, - ПП «Версус Фінанс».

Ухвалою від 07.09.2022, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив задовольнити клопотання представника позивача та допустити заміну відповідача на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив таке. Позивач покликається на Конституцію України, Податковий кодекс України, Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, та зазначає про протиправність висновків Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, оскільки Приватним підприємством «Версус Фінанс» правомірно відображено в податковій звітності господарські взаємовідносини за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвер-Буд», Фермерського господарства «АГРОГРАНО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Родинне поле», Товариства з обмеженою відповідальністю «Спіріт Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Магістраль».

У відповіді на відзив від 11.07.2022 позивач зазначив, що у висновках акта перевірки контролюючим органом до складу «інші доходи» включено дохід від отримання безповоротної фінансової допомоги (безоплатно одержаних активів), який виник у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства. Водночас, позивач не погоджується з такими аргументами відповідача, бо контролюючим органом ні в ході перевірки, ні у відзиві на позов не доведено наявності конкретних ознак безповоротної фінансової допомоги, передбачених підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 ст.14 ПК України, яким би відповідали кошти, отримані Товариством від контрагентів, зокрема з посиланням на належні та допустимі докази на встановлення наявності обставин отримання позивачем від ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО», ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» сум безповоротної фінансової допомоги, у вигляді суми коштів згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, або у вигляді суми безнадійної заборгованості, або основної суми кредиту чи депозиту, що надані без встановлення строків повернення такої основної суми тощо.

Позивач також не погоджується з висновком відповідача про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами і обґрунтовує свою правову позицію тим, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, на яку покликається відповідача, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформативний характер; матеріали справи не містять доказів наявності розбіжностей в даних податкового обліку ПП «ОККО-Бізнес Контракт» та його контрагентів ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль», про що зазначив Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у даній справі; поняття «обрив ланцюга постачання», на який покликається контролюючий орган, як на доказ нереальності господарських операцій не визначено чинним законодавством; обставини щодо фіктивності контрагентів позивача можуть бути встановлені виключно вироком суду, що набрав законної сили; контролюючим органом підтверджено факт руху активів, як одного з факторів, що підтверджують реальне здійснення господарських операцій; твердження контролюючого органу про реалізацію нафтопродуктів (палива) невстановленим перевіркою особам є виключно припущенням, оскільки такі твердження не містять будь-якого посилання на первинні бухгалтерські чи інші документи; контролюючим органом належним чином не доведено неможливість здійснення контрагентами позивача операцій купівлі-продажу товару (нафтопродуктів) в межах основних видів своєї діяльності, в тому числі шляхом залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), перебування основних та транспортних засобів на праві оренди або лізингу.

Позивач також не погоджується з доводами контролюючого органу про те, що первинні документи, які стали підставою для формування витрат позивача за операціями з контрагентами, не можуть вважатися належно оформленими, є лише формально складеними і не надають належних та необхідних правових підстав для легалізації відображених у них господарських операцій.

Крім того, позивач обґрунтовує наявність ділової мети при здійсненні господарських операцій із означеними контрагентами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у заявах по суті справи. Позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач позовні вимоги заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву від 13.06.2022 та запереченні на відповідь на відзив від 20.09.2022. Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив, що Приватному підприємству «ОККО-Бізнес Контракт» правомірно збільшено суму податкового зобов`язання, оскільки проведеною перевіркою встановлено нереальність придбання товарів Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільвер-Буд», Фермерським господарством «АГРОГРАНО», Товариством з обмеженою відповідальністю «Родинне поле», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спіріт Компані», Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго-Магістраль» у Приватного підприємства «ОККО-Бізнес Контракт».

Відповідач вважає, що господарські операції між позивачем та його контрагентами були нереальними, рух коштів був відсутній, правові наслідки не настали.

Відповідач зазначає, що такий висновок ґрунтується на податковій інформації, якою відповідач володіє. Крім того, відповідач зазначив, що контрагенти позивача придбавали товар, який в подальшому не реалізовували.

Також відповідач стверджує, що підставою для висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами стали неналежно оформлені первинні документи.

Відповідач у відзиві зазначає, що діяльність позивача пов`язана з наданням податкової вигоди третім особам, а саме позивач здійснював реєстрацію податкових накладних на адресу ряду підприємств з ознаками «фіктивності» а також що позивач не міг реалізовувати нафтопродукти (пальне) на адресу контрагентів покупців та згідно із зареєстрованими податковими накладними в ЄРПН нафтопродукти (пальне) не реалізовувало. Також відповідач стверджує, що аналізом інформації з ЄРПН встановлено, що на контрагентах позивача відбувається «обрив» ланцюга постачання.

Ухвалою суду від 07.09.2022 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України суд розглядає цю справи за відсутності відповідача.

При цьому суд ураховує заперечення відповідача, викладені у заявах по суті справи та висловлені у підготовчому засіданні.

Суд встановив таке.

В період з 25.04.2018 по 02.07.2018 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства «ОККО-Бізнес Контракт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби складено акт від 09.07.2018 № 2081/28-10-14-01/33614922, яким встановлено порушення Приватним підприємством «ОККО-Бізнес Контракт», зокрема, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пункту 910 пункту 10, пункту 11 М(С)БО «Дохід», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 228 686 203 грн., у тому числі: за 2015 рік у розмірі 42 410 313 грн., за 2016 рік у розмірі 170 703 332 грн., за 2017 рік у розмірі 15 572 559 грн.

На підставі складеного акту перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби винесено податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № , яким Приватному підприємству «ОККО-Бізнес Контракт» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 275 255,75 грн., з яких 228 686 203 грн. - за основним платежем та 46 569 204.75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В період з 03.10.2018 по 05.10.2018 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства «ОККО-Бізнес Контракт» з питань зазначених в скарзі Приватного підприємства «ОККО-Бізнес Контракт» до Державної фіскальної служби України (вхідний № 50018/6 від 13.08.2018) на податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 01.08.2018 № .

За результатами проведеної перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби складено акт від 09.10.2018 № 2907/28-10-14-01/33614922, яким встановлено порушення Приватним підприємством «ОККО-Бізнес Контракт» пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пункту 910 пункту 10, пункту 11 М(С)БО «Дохід», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 228 686 203 грн., у тому числі: за 2015 рік у розмірі 42 410 313 грн., за 2016 рік у розмірі 170 703 332 грн., за 2017 рік у розмірі 15 572 559 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.10.2018 № 33237/6/99-99-11-01-02-25 скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 01.08.2018 № в частині донарахувань до складу доходів повної вартості реалізованих нафтопродуктів комісіонерам (ТОВ «ОККО Схід, ТОВ «ОККО Нафтопродукт», ТОВ «ОККО Рітейл») і у відповідній частині суму штрафу (фінансових) санкцій, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі складеного акту перевірки та рішення про результати розгляду скарги, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби винесено податкове повідомлення-рішення від 17.10.2018 № , яким Приватному підприємству «ОККО-Бізнес Контракт» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 18 578 626 грн., з яких 14 862 901 грн. - за основним платежем та 3 715 725 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд встановив, що підставою для прийняття Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про неправомірність задекларованого позивачем фінансового результату за результатами господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільвер-Буд», Фермерським господарством «АГРОГРАНО», Товариством з обмеженою відповідальністю «Родинне поле», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спіріт Компані», Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго-Магістраль».

Позивач не згідний податковим повідомленням-рішенням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.10.2018 № , тому про його оскарження звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалюючи рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, ухвалюючи рішення у цій справі, суд бере до уваги висновки та мотиви Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 12.05.2021 у справі № 640/18535/18.

Як видно з висновків акта перевірки від 09.07.2018 №2081/28-10-14-01/33614922 позивач порушив норми підпункту 134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, пункту 5 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, оскільки відповідно до даних бухгалтерського обліку (рах.361- розрахунки з вітчизняними покупцями) за 2016-2017 рік встановлено отримання коштів від ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО», ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» в сумі 65 987 936 грн., які фактично є безповоротною фінансовою допомогою. Відтак, порушуючи зазначені норми, позивач занизив інші доходи на загальну суму 82 571 676,31 грн.

Згідно із п.п. 134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 «Доходи», на порушення якого покликається контролюючий орган, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 7 П(С)БО 15 «Доходи» визначено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:

дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

інші операційні доходи;

фінансові доходи;

інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Таким чином, контролюючий орган до складу «інші доходи» включив дохід від отримання безповоротної фінансової допомоги (безоплатно одержаних активів), який виник у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

За визначенням підпункту 14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Як видно з акта перевірки, відповідач не зазначив у ньому ознак безповоротної фінансової допомоги, передбачених підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 ст.14 ПК України, яким би відповідали кошти, отримані позивачем від його контрагентів ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО», ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль».

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставини щодо отримання позивачем коштів від його контрагентів, ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО», ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль», саме як безповоротної фінансової допомоги

Водночас з наведеного вище правового регулювання суд робить висновок, що для віднесення сум до безповоротної фінансової допомоги слід з`ясувати, чи відбулось фактичне збільшення активів такого платника податків за рахунок надходження коштів від іншої особи без надання/постачання певних товарів, робіт, послуг, або навпаки за рахунок надходження товарів, робіт, послуг без відповідної їх оплати. Тобто перевірці підлягають обставини щодо фактичного здійснення операцій між відповідними платниками податків.

У Постанові Верховного Суду від 12.05.2022 зазначено, що «…для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з його контрагентом судам слід було з`ясувати: по-перше, реальність задекларованих господарських операцій; по-друге, встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; по-третє, підтвердити або спростувати добросовісність позивача; по-четверте, оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідних операцій.

Однак, вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість суду касаційної інстанції перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору».

Відтак щодо аргументів відповідача про нереальності господарських операцій з контрагентами з поставки нафтопродуктів, суд зазначає таке.

Як видно з матеріалів справи, ПП «ОККО-Бізнес Контракт» та його контрагентами ТОВ «Сільвер-Буд», Фермерське господарство «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» було укладено два типи договорів: купівлі-продажу нафтопродуктів (дрібним гуртом) та купівлі-продажу товарів (з використанням паливних карток/бланків-дозволів). При цьому, з ТОВ «Спіріт Компані» було укладено лише договір №31ОБКТЛ-2056 купівлі-продажу нафтопродуктів від 14.03.2017 (купівля-продаж товарів з використанням паливних карток).

Обґрунтовуючи висновки актів перевірок в частині нереальності господарських операцій з наведеними контрагентами, контролюючий орган покликається на те, що згідно із податковою інформацією, отриманою й опрацьованою відповідно до ст.72-74 ПК України, що відповідно до п.74.1 ст.74 ПК України використовується для виконання покладених на контролюючі органи завдань, встановлено неможливість виконання операцій з придбання товарів, послуг наявним трудовим ресурсом ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль», з однієї сторони у яких незначна кількість (зокрема директор і головний бухгалтер в одній особі) працівників, з іншої відсутня необхідна матеріально-технічна база, операції з якими потребують значного обсягу трудових ресурсів, кваліфікованих працівників, а відтак неможливий їх рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій. Також, у інформаційних джерелах «Єдиний державний реєстр судових рішень» є інформація про наявність кримінальних проваджень стосовно вказаних контрагентів.

Аналізом інформації з ЄРПН встановлено, що на вищевказаних підприємствах відбувається «обрив» ланцюга постачання, тобто декларується придбання нафтопродуктів від ПП «ОККО-Бізнес Контракт», а продаж здійснюється дуже різноманітної групи товарів (будівельні матеріали, сантехнічні вироби, пшениця, горіх волоський, насіння соняшника, ячмінь, деталі до автомобілів та інше), що дає змогу мінімізації податкових зобов`язань з ПДВ для СГД реального сектору економіки.

Тобто контрагенти позивача лише користувалися можливістю реєструвати податкові накладні в базі «Єдиний реєстр податкових накладних» на суму податку, обчислену за «формулою», показники якої обраховуються з 01.07.2015.

Проведеною перевіркою встановлено здійснення ПП «ОККО-Бізнес Контракт» діяльності, пов`язаної з наданням податкової вигоди третім особам, а саме реєстрацію податкових накладних на адресу підприємств з ознаками «фіктивності», а саме: ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» на загальну суму 73 032 746,19 грн, у т.ч. ПДВ 12 172 124,37 грн.

Суд відхиляє такі аргументи відповідача з огляду на таке.

Податкова інформація, яка є в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами має виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 810/3514/17, від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 16.09.2020 у справі № 520/4150/19.

Також відповідач, у визначеному законодавством порядку, не надав належних, допустимих та достовірних доказів неможливості виконання контрагентами позивача операцій з придбання товарів. За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне. Аналогічну правову позицію застосовано Верховним Судом у постановах від 17.11.2020 у справі №813/2761/17, від 21.01.2021 у справі №820/4411/16. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів, самостійно не є достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій (постанова Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №380/1083/20). Для висновку про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган мав би провести зустрічні звірки з метою перевірки підставності формування ними даних податкової звітності, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків (постанова Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 400/988/20). Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.

Як видно з матеріалів справи, то у них відсутні докази наявності розбіжностей в даних податкового обліку ПП «ОККО-Бізнес Контракт» та його контрагентів ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль», про що зазначив Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у даній справі.

Актами перевірок підтверджено, що в період здійснення спірних господарських операцій вказані контрагенти позивача подавали податкову звітність в установленому законом порядку, тобто виконали обов`язок, встановлений ст.49 ПК України.

Висновки актів перевірок обґрунтовані виключно тим, що контрагенти «лише користувались можливістю реєструвати податкові накладні в базі Єдиний реєстр податкових накладних за «формулою», показники якої обраховуються з 01.07.2015.

Однак, виходячи із змісту вимог ст.198 та ст.201 ПК України реєстрація податкових накладних не є беззаперечним доказом включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактичного отримання контрагентами необґрунтованої податкової вигоди у вигляді, зокрема, включення контрагентами сум податку на додану вартість по спірних господарських операціях до складу податкового кредиту в межах визначених законодавством строків; зменшення сум податків, що підлягають сплаті до бюджету та/або отримання бюджетного відшкодування за результатами спірних господарських операцій;

Щодо поняття «обрив ланцюга постачання», на який покликається контролюючий орган, як на доказ нереальності господарських операцій, то суд зазначає, що таке не визначено чинним законодавством, однак, виходячи із аналізу установленої судової практики Верховного Суду, «обрив ланцюга постачання» це не встановлення джерела походження товару за результатами аналізу ланцюга постачання за даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Як встановив суд, у спірних господарських операціях позивач є продавцем товару (нафтопродуктів).

Висновки актів перевірок, доводи контролюючого органу не пов`язані із запереченням факту належності джерела походження товару. Доводи відповідача про те, що контрагенти позивача не могли (в подальшому) реалізовувати нафтопродукти (пальне) на адресу своїх вже своїх контрагентів (покупців) як обґрунтування «обриву ланцюга постачання» є безпідставними та не бґрунтованими, оскільки відсутність факту реєстрації контрагентами позивача податкових накладних не може бути беззаперечним доказом не здійснення подальшої реалізації придбаного у позивача товару та не спростовує факту придбання контрагентами такого товару у позивача, що мало для останнього відповідні податкові наслідки.

Також суд вважає, що обставини щодо фіктивності контрагентів позивача можуть бути встановлені виключно вироком суду, що набрав законної сили. При цьому суд ураховує, що відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків.

Суд встановив, що на час перевірки позивача, так і час ухвалення рішення відповідач не довів ухвалення будь-якого вироку та/або постановлення ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагентів позивача або безпосередньо посадових осіб позивача було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень і які би мали преюдиційне значення для цієї адміністративної справи.

З матеріалів справи видно, що відповідач в ході перевірки, з посиланням на дані бухгалтерського обліку «ОККО-Бізнес Контракт» (оборотно-сальдові відомості, журнали-ордери, регістри бухгалтерського обліку, аналіз руху ТМЦ по складу, тощо) підтвердив факт реалізації зазначеної продукції (нафтопродукти) та встановив списання ТМЦ. Таким чином відповідач підтвердив факт руху активів.

Водночас суд зазначає, що підтвердження факту руху активів є одним із факторів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Також, суд зазначає, що твердження відповідача про реалізацію нафтопродуктів (палива) невстановленим перевіркою особам є виключно припущенням, оскільки такі твердження не містять будь-якого посилання на первинні бухгалтерські чи інші документи, що підтверджують наявність цивільно-правових відносин та здійснення «ОККО-Бізнес Контракт» на їх підставі господарських операцій продажу (поставки) нафтопродуктів з конкретно визначеними суб`єктами господарювання, відмінними від ТОВ «Сільвер-Буд», Фермерське господарство «АГРОГРАНО» (Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль», по взаємовідносинах з якими ПП «ОККО-Бізнес Контракт» відображено дані в бухгалтерському та податковому обліку.

Окрім того, відповідач не довів неможливість здійснення контрагентами позивача операцій купівлі-продажу товару (нафтопродуктів) в межах основних видів своєї діяльності, в тому числі шляхом залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), перебування основних та транспортних засобів на праві оренди або лізингу. Висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам №826/7704/16 від 19.06.2018, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018, № 280/522/20 від 06.07.2022 надано оцінку посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Крім того, умови укладених з контрагентами договорів не виключають можливості придбання нафтопродуктів контрагентами позивача та подальше їх використання у власній господарський діяльності, в тому числі при здійсненні діяльності посередників у торгівлі паливом, оптової торгівлі твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (коди КВЕД 46.12, 46.71) без залучення значної кількості працівників відповідних кваліфікацій, транспортних засобів, складських приміщень (в тому числі орендованих), перепродажу товару «в дорозі».

Згідно з умовами типового для контрагентів позивача договору купівлі - продажу нафтопродуктів (п.2.14 договору) видача (передача) товарів зі зберігання клієнту підтверджується фактом отоварення бланка-дозволу (тобто повернення бланка-дозволу в обмін на виданий (переданий) ним товар зі зберігання), що підтверджується касовими чеками, чеками POS-терміналів АЗС (POS-термінал електронне обладнання, призначене для здійснення операцій відпуску товарів (послуг) шляхом використання бланків-дозволів). При цьому, товар клієнта видається підприємством (позивачем) тільки пред`явнику бланка-дозволу. Клієнт запевняє, що кожен, хто пред`являє бланк-дозвіл, є його уповноваженим представником на отримання товару від підприємства (п.4.3 Договору).

Таким чином, умовами договору передбачено право покупця на передачу бланків-дозволів будь-яким третім особам (фізичним та/або юридичним), які, в подальшому, є фактичними отримувачами товару (нафтопродуктів) з АЗС, покупцем якого для позивача є виключно ТОВ «Сільвер-Буд». Кількість таких осіб умовами договору не обмежена. Наявність чи відсутність належним чином оформлених цивільно-правових угод у контрагентів з наступними отримувачами товару, відображення (не відображення) вказаних операцій в бухгалтерському та податковому обліку жодним чином не спростовує факту здійснення господарської операції купівлі-продажу товару між позивачем та наведеними вище контрагентами.

Заперечуючи реальність договорів купівлі-продажу нафтопродуктів, відповідач не заперечує реальність договору надання послуг факторингу від 05.04.2017 за №Ф/05/04/2017-01-Ф, укладеного з TOB «ФК «АВІСТО», висновки акта перевірки містять опис його умов без будь-яких застережень щодо невиконання його умов, за результатами перевірки дані бухгалтерського та податкового обліку за результатами виконання вказаного договору не змінювались, дані обставини сторонами не заперечуються.

Щодо аргументів відповідача про те, що первинні документи, які стали підставою для формування витрат ПП «ОККО Бізнес Контракт» за операціями з контрагентами, не можуть вважатися належно оформленими, є лише формально складеними і не надають належних та необхідних правових підстав для легалізації відображених у них господарських операцій, то суд зазначає таке.

Як встановив суд, за результатами здійснення ПП «ОККО Бізнес Контракт» господарських операцій купівлі-продажу нафтопродуктів з наведеними вище контрагентами, у позивача виникали доходи, а не витрати, як стверджує відповідач, і, відповідно, податкові зобов`язання, які за результатами перевірки залишились незмінними. Таким чином, логічним є висновок про відсутність факту отримання позивачем будь-якої неправомірної податкової вигоди за результатами здійснення спірних господарських операцій.

Щодо аргументів відповідача про встановлення невідповідності кількості нафтопродуктів зазначених у видаткових накладних, в актах прийому передачі нафтопродуктів на зберігання та в актах виконаних робіт по послугам зберігання нафтопродуктів, спростовані фактичними обставинами, оскільки згідно з умовами договорів купівлі-продажу товарів (з використанням паливних карток) видача нових бланків-дозволів, замість протермінованих, здійснюється продавцем тільки після надходження грошових коштів від покупця як оплати за зберігання товарів на новий термін (строк), вказаний у відповідних бланках-дозволах. Отже, відсутність будь-якої дебіторської заборгованості у наведених контрагентів в розрізі договорів купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток перед позивачем є достатнім доказом здійснення зберігання товарів, в тому числі на новий термін (строк), вказаний у відповідних бланках-дозволах. Факт приймання-передачі бланків-дозволів у відповідних кількостях підтверджено наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі бланків-дозволів. Пунктом 2.2. договору купівлі-продажу товарів (з використанням паливних карток), що є типовим у всіх аналогічних договорах в розрізі контрагентів, факт передачі товару у власність клієнту (покупцю) підтверджується підписаними уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (накладної). Згідно із п.2.14 договору видача (передача) товарів зі зберігання клієнту підтверджується фактом отоварення бланка-дозволу (тобто повернення Продавцю бланка-дозволу в обмін на виданий (переданий) ним товар зі зберігання), що підтверджується касовими чеками POS-терміналів АСЗ (POS-термінал електронне обладнання, призначене для здійснення операцій відпуску товарів (послуг) шляхом використання бланків-дозволів). В ході проведення перевірки та до матеріалів справи, на підтвердження факту передачі у власність контрагентам нафтопродуктів на виконання умов договорів купівлі-продажу товарів (з використанням паливних карток), позивачем надано належним чином складені видаткові накладні. Контролюючим органом в ході проведення перевірки здійснено аналіз реєстрів трансакцій в електронній формі, в яких зазначено номера бланків-дозволів, дати та місця їх отоварення (місця заправки), що зафіксовано в акті перевірки від 09.10.2018.

Як видно з актів перевірок, відповідач не встановив невідповідності даних щодо обсягів переданого у власність товару (нафтопродуктів) контрагентам, що відображені у видаткових накладних (накладних) обсягам фактичного отоварення бланків дозволів (видача (передача) зі зберігання), в тому числі бланків-дозволів, зберігання товару по яких перебувало на новому терміні такого зберігання по спірних господарських операціях.

Також на виконання вимог ст.7 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», позивач, як суб`єкт господарювання, який використовує РРО подає до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті РРО або в пам`яті модемів, які до них приєднані. При цьому, розрахункові документи і фіскальні звітні чеки містять інформацію щодо обсягів здійснених господарських операцій в розрізі виду платежу (готівковка/еквайринг, безготівковий (картки, талони, відомості)), що надає можливість контролюючому органу самостійно встановити обсяги реалізації нафтопродуктів, в тому числі по бланках-дозволах.

Таким чином, наданими в ході перевірки та до матеріалів справи документами у їх сукупності підтверджено відповідність кількостей придбаних контрагентами нафтопродуктів, кількості переданих нафтопродуктів на зберігання та кількості їх фактичного отоварення (повернення зі зберігання);

Щодо аргументів відповідача про те, що відсутнє документальне підтвердження стосовно встановлення перевізника, то суд зазначає, що таке спростовується товарно-транспортними накладними, що долучені до матеріалів справи.

Так, належне виконання «ОККО-Бізнес Контракт» умов договору №56ОБКДГ- 0395 підтверджено, зокрема, товарно-транспортною накладною № від 26.03.2016, товарно-транспортною накладною № від 09.04.2016, товарно-транспортною накладною № від 12.04.2016, товарно-транспортною накладною № від 13.04.2016, товарно-транспортною накладною № від 15.04.2016, товарно-транспортною накладною № від 20.04.2016; договору № 240БКДГ-0566 - товарно-транспортною накладною № від 23.09.2016, товарно-транспортною накладною № від 05.06.2016, товарно-транспортною накладною № від 13.10.2016, товарно-транспортною накладною № від 26.10.2016, товарно-транспортною накладною № від 02.11.2016, згідно з якими можливо встановити автоперевізника, замовника послуг перевезення, отримувача товарів щодо транспортування товарів реалізованих позивачем. За результатами перевірки контролюючим органом не здійснено будь-яких корегувань задекларованих витрат позивача на перевезення вантажів.

Щодо аргументів відповідача про невідповідність первинних документів умовам договорів. Вказані твердження обґрунтовані посиланням на умови договорів купівлі-продажу товарів, згідно з якими поставка здійснюється на умовах EXW в редакції Інкотермс-2000, який означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки по поставці, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб.

Як видно товарно-транспортних накладних в усіх господарських відносинах автомобільним перевізником було ПП «Автотранком», замовник «ОККО-Бізнес Контракт». Цю обставину відповідач не заперечує. Відповідач не спростував, що поставка товару здійснювалась саме на користь зазначених в товарно-транспортних накладних вантажотримувачів (ТОВ «Сільвер-Буд», Фермерське господарство «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль»);

Щодо відсутності окремих довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, то таке не доводить безтоварності господарських операцій. Суд застосовує правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.05.2021 у даній справі, а саме: «не доводить факту порушення позивачем податкової дисципліни та не спростовує факту реальності здійснення спірних господарських операцій відсутність окремих довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, на що безпідставно посилаються суди попередніх інстанцій як на підставу непідтвердження реальності спірних господарських операцій, оскільки довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей також не є первинним бухгалтерським документом в розумінні статті 9 Закону № 996-XIV, а, відтак, наявність або відсутність такого супровідного документу жодним чином не впливає на визначення об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань».

Щодо наявності ділової мети у господарських операціях між позивачем та його контрагентами, то суд зазначає таке.

Господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами підпункту 14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з доктриною «ділової мети», сутність якої полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди (у т.ч. зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат, зменшення податкових зобов`язань на суму податкового кредиту, відшкодування ПДВ з державного бюджету) поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Концепція «наявності ділової мети» передбачає, що господарська операція має містити економічний сенс для підприємства і бути доцільною з погляду її проведення. Тобто навіть якщо операцію оформлено належним чином і є докази реальності її здійснення, проте причина здійснення такої операції не є економічно обґрунтованою для господарської діяльності, платник податків не має права на зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат та права на зменшення податкових зобов`язань на суму податкового кредиту.

Виходячи з наведеного, першочергово встановлення наявності ділової мети підлягає щодо суб`єкта господарювання для якого господарська операція призводить до податкових вигод, зокрема у вигляді зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат, зменшення податкових зобов`язань на суму податкового кредиту, відшкодування ПДВ з державного бюджету. Як встановив суд, будь-яких перевірок (зустрічних звірок) контрагентів позивача по спірних господарських операціях, за результатами яких було б можливим встановити, в т.ч. економічний сенс для вказаних платників податків від здійснення господарських операцій, контролюючим органом не проведено.

У постанові від 30.06.2021 у справі № 804/1267/16 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої «обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованих валових витрат та податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний дохід на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем».

Основними видами діяльності ПП «ОККО-Бізнес Контракт» є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами та роздрібна торгівля пальним.

Наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, що призвели до реальної зміни майнового стану позивача, фактичний рух активів підтверджено контролюючим органом у актах перевірки.

За результатами здійснених господарських операцій позивачем отримано економічний ефект у вигляді прибутку, який оподаткований ним у встановленому законом порядку (декларування та сплата податкових зобов`язань), обґрунтовані розумною економічною причиною та не спрямовані на отримання саме позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Здійснення продажу товару вказаним вище контрагентам позивача призвело до збільшення податкових зобов`язань позивача, зокрема, з податку на додану вартість, які були задекларовані в установленому законом порядку, що підтверджено актами перевірок.

Контролюючим органом не доведено здійснення позивачем спірних операцій без ділової мети та з обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупців та постачальника (ПП «ОККО-Бізнес Контракт») для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Відтак, спірні господарські операції призвели до одержання ПП «ОККО-Бізнес Контракт» економічного ефекту (отримання прибутку) у результаті основного виду господарської діяльності, що є свідченням про наявність розумної економічної причини для здійснення таких операцій.

Щодо добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій, то суд зазначає таке.

Розглядаючи справу «Інтерспав» проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовуються судами як джерело права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2018 у справі №806/4408/13-а можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких сформовано позивачем витрати та податковий кредит. Вказаний підхід підлягає застосуванню щодо платника податків, який по взаємовідносинах з контрагентом, у якого можливе порушення податкової дисципліни, виникають податкові зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Для застосування принципу індивідуальної відповідальності необхідним є відсутність фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.04.2021 у справі № 815/2417/16, від 30.06.2021 у справі № 804/1267/16, від 11.11.2020 у справі № 320/1147/19, від 24.11.2020 у справі № 813/3034/15).

Для визнання господарської операції нереальною достатнім доказом є не тільки фактична обізнаність платника податків про неправомірні дії контрагента, а і те, що платник міг бути обізнаним про такі дії (постанови Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №300/555/19, від 17.09.2020 у справі № 816/2211/18).

Разом з тим, відповідачем не доведено наявності будь-яких фактів, які б свідчили про обізнаність позивача щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними, так само як і не підтверджено що позивач міг бути обізнаним про такі дії.

На момент укладення договорів із ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО», ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» вказані суб`єкти були зареєстровані в установленому законом порядку, в тому числі як платники податків, що є свідченням визнання контролюючим органом його статусу платника податків, а саме особи, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст.183 ПК України.

У відповідності до п.п.191.1.7, п.п. 191.1.8 п. 191 ст.19 ПК України саме до функцій контролюючого органу належить здійснення реєстрації, ведення обліку платників податків, та забезпечення достовірності та повноти обліку платників податків.

Відповідно до п.183.13 ст.183 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з метою постійного забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацією центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, щоденно оприлюднює на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та власному офіційному веб-сайті:

183.13.1. дані з реєстру платників податку із зазначенням найменування або прізвища, імені та по батькові платника податку, дати податкової реєстрації, індивідуального податкового номера та терміну дії реєстрації платника податку;

183.13.2. інформацію про осіб, реєстрацію яких як платників податку анульовано, із зазначенням індивідуальних податкових номерів, дати анулювання, причин та підстав для анулювання реєстрації.

Як видно з матеріалів справи, анулювання реєстрації контрагентів позивача як платників податку, відбулося після здійснення господарських операцій.

Актом перевірки підтверджено подання податкової звітності всіма контрагентами позивача в періоді здійснення спірних господарських операцій.

Щодо кримінальних проваджень, розпочатих стосовно контрагентів позивача, то такі було оприлюднено після здійснення господарських операцій.

Таким чином, на момент укладення та виконання договорів між позивачем з ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО», ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» будь-яких даних, розміщених у публічних джерелах, якими міг скористатися позивач для їх перевірки, не містять будь-яких даних, які б свідчили про їх недобросовісність та/або наявність ознак фіктивності, що підтверджує належну обачність позивача при виборі таких контрагентів.

Також, контролюючим органом не доведено, що грошові кошти, сплачені контрагентами ТОВ «Сільвер-Буд», ФГ «АГРОГРАНО» (попередня назва Селянське (фермерське) господарство «Любава-1»), ТОВ «Родинне поле», ТОВ «Спіріт Компані», ТОВ «Енерго-Магістраль» за придбані у позивача нафтопродукти на загальну суму 82 571 676,31 грн. отримані останніми не від здійснення господарської діяльності, в розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, серед видів яких є, зокрема, діяльність посередників у торгівлі паливом.

При ухваленні цього рішення суд використовує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 в тій частині, що стосується відсутності передбаченого чинним законодавством обов`язку підприємства збирати інформацію про своїх контрагентів; наявності доказів того, що позивач діяв обачно; негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, що викладені в первинному документі не можуть бути покладені на добросовісного платника.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не надав доказів, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, як і не довів, що зміст укладених між ними угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів, або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов Приватного підприємства «Версус Фінанс» (місцезнаходження: 79067, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, ) до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, код ЄДРПОУ ВП: 44082145) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17 жовтня 2018 року №.

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, код ЄДРПОУ ВП: 44082145) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Версус Фінанс» (місцезнаходження: 79067, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, ) судовий збір на суму 278679 (двісті сімдесят вісім тисяч шістсот сімдесят дев`ять)грн. 40коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.10.2022.

Суддя Лунь З.І.