Справа № 600/3445/22-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

11 жовтня 2022 р. м. Чернівці Справа №600/3445/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Боднарюк О.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Чернівецької міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним рішення Чернівецької міської ради від 26.09.2019 року № 1214 відносно визнання таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею від 10.12.2001 р. № 2124, виданий ОСОБА_1 , визнати незаконним надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0455 га, в оренду терміном на 5 (п`ять) років для будівництва та обслуговування торгівлі (код 03.07) (оздоровчий комплекс з кафе баром), підставою було витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2017 року № 105288845);

- визнати протиправним та нечинним рішення Чернівецької міської ради від 26.09.2019 року № 1865 щодо відведення та надання ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0455 га. кадастровий номер :08:001:0213 в оренду терміном 5 (п`ять) років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (обслуговування оздоровчого комплексу з кафе-баром).

- судові витрати покласти на відповідача.

Розглянувши вказану позовну заяву та додані до неї матеріали, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Судом встановлено, що позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до виконавчого комітету Чернівецької міської ради з метою укладення договору оренди земельної ділянки, при цьому маючи діючий акт про право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :08:001:0213).

Разом з тим, відповідач листом повідомив позивача про те, що акт на право постійного користування землею від 10.12.2001 року № 2124 втратив чинність, а між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_2 , укладено договір оренди зазначеної вище земельної ділянки.

Крім того, судом встановлено, що згідно п.40 рішення Чернівецької міської ради від 26.09.2019 року № 1865 затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :08:001:0213.

Позивач, посилаючись на вимоги цивільного та земельного законодавства вважає, що дії відповідача порушують його право як громадянина на користування земельною ділянкою.

Згідно зі статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), при здійсненні владних управлінський функцій.

Разом з тим, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. У випадку, якщо суб`єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Характерним також є те, що в будь-якому спорі учасником спірних правовідносин може являтись також суб`єкт владних повноважень. При цьому, характер таких правовідносин може мати ознаки публічного-правового спору у поєднанні з вимогами приватного права.

Частиною 3 статті 19 КАС України законодавець визначив, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Згідно із статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Слід зазначити, що відносини пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо визнання протиправним рішення Чернівецької міської ради, яким передано ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку, яку в свою чергу позивач також бажає отримати в оренду.

При цьому слід зазначити, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень/бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями статті 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З аналізу наведеного вище випливає, що рішенням або відмовою в прийнятті рішення (бездіяльність), про надання земельної ділянки у власність/оренду здійснюється шляхом волевиявленням власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).

Відповідно до частини 9 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Оскільки предметом вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження сформованою земельною ділянкою та можливої передачі відповідних прав щодо неї, суд дійшов до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №825/478/17 (провадження № 11-230апп18) та від 18 травня 2020 року справа №824/1034/19-а (провадження №К/9901/2581/20).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України судом враховуються висновки Верховного Суду, при виборі і застосуванні норм права.

Враховуючи вищевикладене, в контексті встановлених обставин справи та нормативного регулювання правовідносин, що склалися між учасниками справи, суд дійшов висновку, що на даний спір не поширюється юрисдикція адміністративного суду, що виключає розгляд цієї справи за правилами КАС України.

З оглядку на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, суд вважає, що даний спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Боднарюк