Справа № 161/10343/22
Суддя: Черняк В. В.
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/234/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що 20 липня 2022 року він отримав постанову Волинської митниці Державної митної служби України в справі про порушення митних правил № 0521/20500/22 від 29 червня 2022 року, відповідно до якої, його, як директора ТзОВ «Максор Груп» визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України з накладенням адміністративного стягнення у вигляду штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 520400,10 грн. З оскаржуваної постанови вбачається, що причиною притягнення особи до відповідальності є заявлення неправдивих відомостей щодо країни походження товару в митній декларації з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, а саме: сертифікату з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR0078270 від 22 вересня 2021 року, автентичність якого не підтверджена митними органами Республіки Польща.

ОСОБА_1 вважає вказану постанову протиправною та безпідставною. Вказує, що під час митного оформлення транспортного засобу, подані документи та їх походження не піддавались сумніву та були прийняті митним органом без зауважень; достовірність поданих документів у встановленому законом порядку не спростована. При винесенні протоколу та постанови був порушений порядок їх складення (несвоєчасне повідомлення, відсутність можливості надання особистих пояснень). Крім того, зазначає про відсутність протиправного умислу декларанта на вчинення дій, спрямованих на звільнення його від сплати митних платежів.

З огляду на вказане, позивач просить скасувати постанову Волинської митниці Державної митної служби України в справі про порушення митних правил № 0521/20500/22 від 29 червня 2022 року, справу про адміністративне правопорушення закрити та стягнути з відповідача понесенні судові витрати.

Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Станом на дату розгляду справи стороною відповідача відзив на позов не подано (копія ухвали суду про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету ЄСІТС Волинської митниці Державної митної служби України 04 серпня 2022 року, копія позову з додатками отримана представником відповідача за довіреністю 12 вересня 2022 року).

Відтак, зважаючи на положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вважає за можливе вирішувати справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як встановлено судом, постанова Волинської митниці Державної митної служби України по справі про порушення митних правил № 0521/20500/22 від 29 червня 2022 року за наслідками її винесення була надіслана позивачу 30.06.2022 року (вих. № 7.3-20/7221 від 30.06.2022 року) та фактично вручена 20.07.2022 року (а.с. 25-27).

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області 02.08.2022 року, шляхом його подачі своїм представником через канцелярію суду, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк для оскарження постанови.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.09.2021 року на митному посту «Луцьк» Волинської митниці за митною декларацією (далі - МД) № UA205140/2021/060391 здійснено оформлення товару «Шини пневматичні гумові, безкамерні для легкових автомобілів, нові, сезон зима 1154 шт. 255/55R19 Nokian Hakkapeliitta R2 SUV (111R XL) 548 шт. Індекс навантаження 19 Індекс швидкості R Посадочний діаметр 19 Сезон Зима 185/65R15 Nokian Hakkapeliitta R2 (92R XL) 114 шт. Індекс навантаження 16 Індекс швидкості R Посадочний діаметр 16 Сезон Зима рік виготовлення 2016 2019 Торгівельна марка Nokian Tyres Виробник Vianor Holding Oy Pirkkalaistie 7 P.O.Box 20 37101 Nokia Finlando, Ltd Країна виробництва Fl, за кодом товару , згідно УКТ ЗЕД».

В графі 2 митної декларації заявлено відправником/експортером ACERIUS INVESTMENTS LIMITED(Cyprus, Nicosia 1075, Chyptron 1); одержувач товару (Графа 8 Декларації), особа відповідальна за фінансове врегулювання (графа 9) ТзОВ «МАКСОР ГРУП» (, м. Луцьк, вул. Рівненська 54, Україна); декларант ТзОВ «МІ-7» ().

Під час митного оформлення застосовувались надані законодавством звільнення (преференції) від сплати митних платежів при ввезені товарів на митну територію України, зокрема пільга «410» (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС).

За даною МД сплачені наступні митні платежі: 028 ПДВ з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання - 289111,17 грн. (01 спосіб платежу); сума мита, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування 144555.58 грн. (06 спосіб платежу).

Підставою застосування декларантом ТзОВ «МІ-7» преференційною ставки ввізного мита на товар та умовного нарахування митних платежів став сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR0078270 від 22 вересня 2021 року, заявлений декларантом до митного оформлення за МД (графа 44, код «0954»).

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2022 року Волинською митницею Державної митної служби України була винесена постанова в справі про порушення митних правил № 0521/20500/22, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України з накладенням адміністративного стягнення у вигляду штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 520400,10 грн. (а.с.20-24).

Вказана постанова винесена органами митної служби на підставі результатів ініційованої перевірки сертифіката з перевезення товару: у відповіді уповноваженого органу Республіки Польща №1201-ІОС.4331.6.2022 від 30.03.2022 року на запит Держмитслужби не підтверджено автентичність сертифіката з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR0078270 від 22 вересня 2021 року (враховуючи встановлені факти, при оформлені вищевказаної МД № UA205140/2021/060391 від 27.09.2021 року не може бути застосовано преференційний режим).

З врахуванням наведеного, Волинська митниця Державної митної служби України в оскаржуваній постанові зазначає, що митні платежі в сумі 173466,70 грн., в тому числі, мито 144555,58 грн. та ПДВ 28911,12 грн., підлягають сплаті до державного бюджету.

На підставі наведеного митний орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як керівник ТзОВ «Максор Груп» через декларанта ТзОВ «МІ-7» за митною декларацією ІМ40ДЕ №UА205140/2021/060391 від 27.09.2021 року з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів заявив неправдиві відомості щодо країни походження товару.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно спірної постанови за статтею 485 МК України стосується виключно встановлення країни походження товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності у нього права на застосування преференційного митного режиму до ввезеного товару.

Частиною 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

За правилами частини 7 статті 257 МК України перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України встановлено, що базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Частиною 1 статті 271 МК України встановлено, що мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються, зокрема, ввізне мито (пункт 2 частини першої названої статті).

Пунктом 1 частини 1 статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

У пункті 1 частини 1 статті 289 МК України зазначено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Як зазначалось вище, позивачем за МД № UA205140/2021/060391 від 27.09.2021 року було ввезено на митну територію України товар «Шини пневматичні гумові, безкамерні для легкових автомобілів, нові, сезон зима 1154 шт. 255/55R19 Nokian Hakkapeliitta R2 SUV (111R XL) 548 шт. Індекс навантаження 19 Індекс швидкості R Посадочний діаметр 19 Сезон Зима 185/65R15 Nokian Hakkapeliitta R2 (92R XL) 114 шт. Індекс навантаження 16 Індекс швидкості R Посадочний діаметр 16 Сезон Зима рік виготовлення 2016 2019 Торгівельна марка Nokian Tyres Виробник Vianor Holding Oy Pirkkalaistie 7 P.O.Box 20 37101 Nokia Finlando, Ltd Країна виробництва Fl, за кодом товару , згідно УКТ ЗЕД», який оформлено із застосуванням преференції зі сплати ввізного мита (код пільги - 410).

В той же час, відповідач в ході проведення перевірки встановив, що ввезений позивачем товар не може бути визнаний таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не має права на преференцію. Такі висновки контролюючого органу базуються на листі уповноваженого органу Республіки Польща №1201-ІОС.4331.6.2022 від 30.03.2022 року в якому не підтверджено автентичність сертифіката з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AR0078270 від 22 вересня 2021 року.

Частиною 1 статті 281 МК України обумовлена можливість встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Згідно з частиною першою, другою, шостою статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частиною 3 статті 43 МК України встановлено, що сертифікат про походження товару- це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Вищевказаними нормами права встановлено перелік документів, які можуть підтвердити країну походження товару, серед яких зазначений сертифікат про походження товару. Отже, сертифікат про походження товару є лише одним із документів, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до частини 8 статті 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Частиною 9 статті 43 МК України передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Частинами 1, 2 статті 44 МК України передбачено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару. У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 44 МК України, у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною 1 статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Законом України від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).

Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I "Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" (надалі - Протокол І, до цієї Угоди).

Частиною 1 статті 2 розділу 2 Протоколу І встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до частини 1 статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;

2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу 5 "Підтвердження походження" Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, "interalia" (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Висновки контролюючого органу щодо відсутності у позивача права на преференцію базуються виключно на листі уповноваженого органу Республіки Польщі №1201-ІОС.4331.6.2022 від 30.03.2022 року, в якому зазначено, що експортером не надано доказів преференційного походження товару (не підтверджено автентичність сертифікату).

В той же час, вказаний лист уповноваженого органу Республіки Польща не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Республіки Польщі до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера, тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера.

Як зазначалось вище, для митного оформлення товару за МД № UA205140/2021/060391 від 27.09.2021 року декларантом було надано всі необхідні супровідні документи, в тому числі сертифікат з перевезення товару форми EUR.l від 22 вересня 2021 року №PL/MF/AR0078270.

Враховуючи те, що сертифікат з перевезення товару є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними.

В матеріалах справи також відсутні докази про визнання недійсним сертифіката з перевезення товару форми EUR.l від 22 вересня 2021 року №PL/MF/AR0078270 чи про притягнення експортера до відповідальності за фальсифікацію офіційних документів.

Суд, також звертає увагу на те, що у імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікату. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу сертифікату і правдивість інформації, що в ньому зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві).

Як було зазначено вище, сертифікат є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, а тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинним, підробленим, недійсним чи ін. Допоки ж такий документ чи інформація в ньому не визнаний уповноваженими органами чи судом не законними, до нього застосовується презумпція правомірності.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував тарифну преференцію за імпортованим товаром з країни Європейського Союзу, що підтверджується сертифікатом про походження EUR.1, виданим митним органом Республіки Польща, на підставі якого митний орган України здійснив митне оформлення товару. Під час митного оформлення імпортованого товару позивач надав національному митному органу всі необхідні документи для завершення митних процедур та щодо достовірності, достатності, повноти або належності яких з боку митного органу не було жодних зауважень та ним не відмовлено у застосуванні преференцій з ввізного мита на товари, що возяться на територію України (код пільги 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу).

Таким чином, позивачем було сплачено в повному об`ємі всі обов`язкові митні платежі, подані всі необхідні документи для митного оформлення ввезеного товару, а сам сертифікат про походження товару EUR.l від 22 вересня 2021 року №PL/MF/AR0078270 є чинним та не скасованим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що товар, митне оформлення якого здійснено за МД № UA205140/2021/060391 від 27.09.2021 року на підставі сертифікату EUR.l від 22 вересня 2021 року №PL/MF/AR0078270 є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому пільги надані (отримані) позивачем правомірно, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди.

Статею 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги (порушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів).

Зі змісту вказаної норми МК України вбачається, що в діях винної особи має міститись прямий умисел, як форма вини, та особлива мета - ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Разом з тим, стороною відповідача не було надано жодних доказів того, що ТзОВ «Максор Груп» мало намір не сплачувати митні платежі в повному обсязі чи зменшувати їх розміри при заповненні митної декларації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Докази того, що позивач подав органу доходів і зборів недостовірні документи, надав недостовірну інформацію та/або не надав всю наявну в нього інформацію, необхідну для класифікації колісного транспортного засобу спеціального призначення в оскаржуваній постанові та матеріалах справи про порушення митних правил відсутні.

Подані позивачем до митного оформлення товаросупровідні документи, на переконання суду, підтверджують відсутність у позивача умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

При цьому варто наголосити на тому, що митна декларація пройшла митне оформлення за відсутності зауважень щодо її оформленння чи відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску транспортного засобу в ЗМК, з боку митних органів.

Жоден із наданих декларантом документів не підданий посадовими особами митниці сумніву щодо їх достовірності, будь-якої прихованої інформації в розпорядженні декларанта не виявлено.

Відтак, наявність суб`єктивної сторони правопорушення з боку позивача не встановлена.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідач не виявив бажання взяти участь у судовому розгляді цієї справи, не подав відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є в тому числі відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях особи складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги №01-04/01 від 01.04.2022 року, додаткової угоди до нього б/н від 01.04.2022 року, акту виконаних робіт №1 від 29.07.2022 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 29-07 від 29.07.2022 року) позивач сплатив адвокату кошти в загальній сумі 5000 грн. на оплату правової допомоги, яка, відповідно до акту виконаних робіт №1 від 29.07.2022 року, складається з: консультації клієнта (2000 грн.), підготовки та подання позовної заяви (3000 грн.), юридичного супроводу адвокатом клієнта в суді першої інстанції незалежно від кількості судових засідань (5000 грн.).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими.

При цьому, суд не вбачає обґрунтованою вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у вигляді участі адвоката в судовому засіданні, оскільки розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. відповідних понесених витрат.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 77, 241-246, 255, 295 КАС України, ст. ст. 69, 458, 485, 486 Митного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Волинської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0521/20500/22 від 29 червня 2022 року.

Позов ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил задовольнити частково.

Постанову Волинської митниці Державної митної служби України в справі про порушення митних правил № 0521/20500/22 від 29 червня 2022 року - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Волинської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Волинська митниця Державної митної служби України (адреса місцезнаходження: Волинської обл., Ковельський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, ).

Повний текст рішення суду складено 11 жовтня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк