Справа № 520/6938/22
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 жовтня 2022 року № 520/6938/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасування рішення №32 від 06.07.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що дає право на призначення пенсії за віком наступні періоди: з 20.09.1979 по 27.05.1983; з 25.07.1983 по 01.11.1993; з 01.04.1994 по 01.08.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 26 червня 2022 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення №32 від 06.07.2022 року щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком є протиправним та таким, що порушує її права, оскільки відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу позивача періоди з 20.09.1979 по 27.05.1983; з 25.07.1983 по 01.11.1993; з 01.04.1994 по 01.08.1997, оскільки на неї не може бути покладено тягар відповідальності за нездійснення належної сплати підприємством страхових внесків. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.09.2022 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію було подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2022 року право на призначення пенсії за віком мають особи, які досягли пенсійного 60-річного віку, за наявності страхового стажу 29 років. Позивач звернулась із відповідною заявою 29.06.2022 року та за результатами розгляду документів було встановлено, що страховий стаж заявниці становить 25 років 04 місяці 29 днів, в тому числі періоди з 20.09.1979 по 27.05.1983; з 25.07.1983 по 01.11.1993; з 01.04.1994 по 01.08.1997. Отже, до страхового стажу зараховані всі періоди за доданими документами. Відтак, рішення відповідача є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Водночас, представником відповідача зазначено, що повноваження органу Пенсійного фонду України щодо призначення особам пенсії є дискреційними.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 29 червня 2022 року звернулась до органу пенсійного фонду у м. Харкові із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №32 від 06.07.2022 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу. У вказаному рішенні зазначено, що стаж роботи позивача складає 25 років 4 місяці 29 днів. Крім того, зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

Позивач вважає таку відмову відповідача у призначенні пенсії за віком та прийняте останнім рішення протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

У положеннях ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Приписами ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба.

При цьому, суд зазначає що положеннями ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Водночас, суд зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як встановлено судом, разом із заявою про призначення пенсії позивачем надано трудову книжку НОМЕР_2 .

Як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 , заповненої 24.09.1979 року:

- з 20.09.1979 року позивач прийнята на роботу до Управління механізації ремонтно-будівельних робіт Харківського Горремстройтреста на посаду моториста по 2 розряду відповідно наказу №24о від 02.10.1979 року: 27.05.1983 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №131 віл 31.05.1983 року;

- з 25.07.1983 року позивач прийнята на роботу в Покотилівський ясла-сад № І на посаду прибиральника службових приміщень відповідно наказу №113 віл 26.07.1983 року: 28.11.1983 року переведена на постійну роботу; 01.07.1986 року переведена вихователем на постійну роботу; 19.03.1987 року переведена вихователем Південноміського дитячого сада № З Харківського району відповідно до ст. 36 п. 5 КЗпП України; 01.11.1993 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №40 від 29.10.1993 року;

- з 01.04.1994 року позивач прийнята на роботу до Приватної фірми «МАЙ» на посаду продавця відповідно наказу №5 від 01.04.1994 року; 01.08.1997 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №8 від 01.08.1997 року;

- з 01.08.1997 року позивач прийнята на роботу до ТОВ «Алексінфосервіс» на посаду продавця відповідно наказу №6 від 01.08.1997 року; 01.05.2000 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №4 від 28.04.2000 року;

- з 01.09.2012 року позивач прийнята на роботу до ТОВ «Місто-Готель» на посаду прибиральниця службових приміщень відповідно наказу №13-к від 01.09.2012 року; 26.06.2014 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №19-к від 26.06.2014 року;

- з 14.05.2018 року позивач прийнята на роботу до ТОВ Фірма «Посад» на посаду продавця продовольчих товарів відповідно наказу №1361-ОС від 11.05.2018 року; 13.11.2018 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом №4990-ОС віл 13.11.2018 року;

- з 14.11.2018 року позивач прийнята на роботу до ТОВ «Родоніт-Р» на посаду продавця продовольчих товарів відповідно наказу №660-К від 13.11.2018 року.

Позивачем у позовній заяві вказано, що підставою для неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 1979 року по 1997 рік, стало відсутність підтвердження сплати страхових внесків у вказаний період роботи.

Натомість, як свідчить зміст оскаржуваного позивачем у даній справі рішення, відповідачем було зараховано усі періоди роботи позивача, що свідчить про помилковість зазначених доводів позивача.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що рішення №32 від 06.07.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є правомірним та таким, що прийнято відповідачем у відповідності до норм законодавства.

Оскільки інша частина позовних вимог позивача є похідної від першої вимоги, то з огляду на висновки суду у даній справі задоволенню також не підлягають.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.