Справа № 240/15106/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) щодо відмови у призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення зі призначенням пенсії вислугу (2019 2021 роки) та грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання вчинити відповідні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що реалізувала своє право на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вперше, а тому пенсія їй має бути розрахована з урахуванням вимог частини 2 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2020 -2021 роки). Додатково зауважує, що набула право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на підставі пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
06 вересня 2022 року до суду надійшов відзив разом з витребуваними судом документами, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що у спірному випадку за заявою позивача мало місце переведення з одного виду пенсії на інший (з пенсії за вислугу років на пенсію за віком), у зв`язку з чим пенсійним органом було правомірно застосовано норми частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії. Щодо виплати грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то відповідач зауважує на те, що таке право виникає, зокрема, за умови, неотримання особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до названого Закону будь-якого іншого виду пенсії. У спірному випадку позивач була одержувачем пенсії за вислугу років, виплата якої була припинена 09 серпня 2017 року у зв`язку із працевлаштуванням за спеціальністю.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що позивачці з 08 серпня 2017 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1788-ХІІ). З 09 серпня 2017 року виплата пенсії припинена у зв`язку із працевлаштуванням позивача за спеціальністю.
19 квітня 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком з підстав, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1058-IV).
Рішенням відповідача, з 19 квітня 2022 року позивача було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Пенсію обчислено із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки 3764,40 грн.

06 травня 2022 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою щодо наявності порушень законодавства при здійсненні їй розрахунку пенсії за віком відповідно до вимог Закону України №1058-IV, а саме: 1) не застосовано при здійсненні розрахунку пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2019 2021 роки; 2) не виплачено грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV.

Листом від 08 червня 2022 року відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії за віком та відповідно у виплаті грошової допомоги. Відмова у застосуванні при здійсненні розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України №1058-IV, тобто за 2019 2021 роки вмотивована тим, що має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення вперше, як того вимагає законодавець. Невиплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV відповідач мотивує фактом призначення позивачці на 1 день пенсії по вислузі років на підставі Закону України №1788-ХІІ.

Уважаючи свої права та інтереси порушеними, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини 2 статті 40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України №1058-IV.

Водночас, позивачу раніше було призначено пенсію відповідно до Закону України №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України №1058-IV позивач звернулася вперше 19 квітня 2022 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість використання відповідачем механізму переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчислені пенсії необхідно було застосувати розмір середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає частина 2 статті 40 Закону України №1058-IV.

Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17.

Щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV, суд зазначає таке.

Відповідно до названої правової норми особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191).

Пунктом 5 цього закріплено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За змістом наведених норм законодавства суд доходить до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Водночас, умовою наявності права на отримання зазначеної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважає позивач, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-IV. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Суд зауважує, що отримання названої грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Поряд з цим, як установлено судом, за заявою позивача їй з 08 серпня 2017 року вже призначалася пенсія за вислугу років, виплата якої була припинена 09 серпня 2017 року у зв`язку із працевлаштуванням за спеціальністю.

Тобто до призначення позивачу пенсії за віком вона один день отримувала пенсію за вислугу років, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі №310/3774/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11 липня 2019 року у справі №350/294/16-а та від 02 березня 2020 року у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16).

Посилання позивача на постанову Верховного суду від 13 березня 2018 року у справі №234/13835/17 на обґрунтування своєї правової позиції суд до уваги не приймає, оскільки спірні правовідносини у названій справі не є релевантними до цієї прави. У зазначеній справі Верховний Суд підтвердив право позивача на отримання грошової допомоги під час призначення пенсії за віком вперше, у той час як у спірних правовідносинах позивача переведено на пенсію за віком з пенсії за вислугою років.

З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в застосуванні при здійсненні розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме за 2019 2021 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити розрахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019 2021 роки, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис