Справа № 460/14501/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2022 року м. Рівне №460/14501/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Тарвердієвої К. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Кононенко О.С.,

відповідача: представник Дем`янюк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доРівненської митниці
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.2021 №9 та №9, винесені на підстав акту перевірки від 30.06.2021 №26/7.13-19/ з питань митної справи за МД типу №ТР81АА від 04.12.2020 №UA204020/2020/035860.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані всі документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Однак, Рівненською митницею прийнято оскаржувані рішення, відповідно до яких митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору, у зв`язку з недостатністю поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів для застосування основного методу визначення митної вартості. Зазначає, що відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості товару, в результаті цього митна вартість товару зазнала суттєвого підвищення.

Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, вважає що наданих відповідачу документів було достатньо для підтвердження достовірності заявленої митної вартості товарів за основним методом. При цьому відповідачем не вказано на яких правових підставах та у зв`язку з чим, надані позивачем документи не підтверджують митну вартість товару, який підлягає розмитненню.

Додатково вказує, що єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів та витребувати від декларанта додаткові документи, є наявність обґрунтованих сумнів пов`язаних із тим, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Митний орган має довести обґрунтованість таких сумнівів, чого на думку позивача зроблено не було.

Позивач вказує, що відповідачем, в порушення визначеної митним законодавством процедури, не наведено обґрунтованих підстав для неможливості визначення митної вартості товару шляхом застосування основного методу, а тому неправомірно прийняті рішення вважає такими, що підлягають до скасування.

Ухвалою від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У строк, встановлений судом, відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначає, що позивачем не було подано до митного оформлення документів, які б підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару.

Так, представник митного органу зауважує, що декларантом вносяться відомості, серед іншого митна вартість товарів та методи її визначення.

Вимоги вказаних норм права не виконані під час декларування товарів та заповнення граф МД від 04.12.2020 №UA204020/2020/035860.

Зокрема: графи 16, 34 «Країна походження» не заповнені; графа 20 «Умови поставки» відсутня інформація шодо поставки на умовах Інкотермс та місце переходу ризиків, що унеможливлює визначення розміру транспортних витрат, страхування товару, витрат на навантаження товару та визначення інших складових, графа 43 «Метод визначення вартості» - інформанія щодо методу визначення вартості декларантом відсутня.

Викладене, на думку відповідача, однозначно свідчить, що декларантом не визначалася митна товарів за МД від 04.12.2020 NUA204020/2020/035860 та не зазначалися дані необхідні для визначання митної вартості за 1 методом.

Також зазначає, що наявна у МД інформація про вартість товару є довідковою вартістю товарів зазначеною у проформі інвойсі №1970/10, яка не є митною вартістю товарів.

Додатково пояснює, що у розпорядженні митниці перебувало кілька документів щодо вартісних рівнів вказаних товарів, які суттєво відрізняються одна від одної і документально не підтверджені.

Зокрема:

- при ввезенні товарів та поданні МД від 18.09.2019 UA204010/2019/032547 декларантом заявлено митну вартість за 1 методом у розмірі 29 129,09 дол. США;

- згідно наявної у митниці проформи інвойса від 16.09.2019 №1970/10 - 14 605,11 дол.США;

- згідно наданої суду проформи інвойса №1970/10 - 11 765,03 дол.США

Під час здійснення митного контролю за митними деклараціями позивача опрацьовувалася інформація, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. Відповідно до ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана. За результатами їх розгляду Рівненська митниця дійшла висновку, що митну вартість товарів слід визначити на підставі інформації наявної в ЄАІС Держмитслужби. Таким чином, числове значення митної вартості товару по всім позиціям заявленим позивачем було збільшено митним органом з врахуванням вартості товару. У зв`язку з зазначеним митним органом прийнято податкові повідомлення-ріщення, якими донараховано суми грошових зобов`язань. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

10.12.2021 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає додаткові доводи щодо позовних вимог. Зокрема, щодо підстав проведення документальної невиїзної перевірки, зазначає, що у відзиві на позов не зазначено з якою інформацією, якими саме митними деклараціями порівнювалась інформація щодо товарів, які перевозились за митною декларацією типу ТР81АА від 04.12.2020, не надано їх копії. Тому, вважає, що підстав перевіряти правильність визначення бази оподаткування, своєчасності, повноти, нарахування за електронною митною декларацією типу ТР81АА від 04.12.2020 ФОП ОСОБА_2 в рамках «документальної невиїзної перевірки» немає.

Звертає увагу суду, що в даному випадку документальна невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 у межах спірних правовідносин здійснена за відсутності правових підстав, а відповідачем у відзиві на позовну заяву, належними і допустимими доказами, не спростовано жодних висновків, зроблених позивачем у позовній заяві.

Щодо коригування митної вартості товарів, які перевозились в митному режимі «транзит» за електронною митною декларацією типу ТР81АА від 04.12.2020 №204020/2020/035860, позивач зауважує наступне.

У Акті від 30.06.2021 № 36/7.13-19/ НОМЕР_1 про результати документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за МД типу ТР81AA від 04.12.2020 № UA 204020/2020/035860 на сторінці 10, абзац 4 чітко зазначено, що «…прийнято рішення про коригування митної вартості товарів в розмірі 46131631,00 грн.»

Також зазначає, щодо наявності документів, які підтверджують митну вартість товару на рівні 11 765,03 доларів США.

Зокрема, відповідно до товаросупровідних документів митного оформлення товарів за МД типу ТР81АА від 04.12.2020 Ne 204020/2020/035860, перевізник давав зобов`язання доставити вантаж до Київської митниці Держмитслужби вартістю 11 765,03 долари США. На підтвердження вартості товару в зазначеній сумі було подано до митного оформлення наступні документи: товарно-транспортна накладна №31220; проформа-інвойс № 1970/10, контракт ЕХ7/18 від 19.02.2018.

Ухвалою суду від 16.12.2021 постановленою без виходу судді до нарадчої кімнати, вирішено закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті.

17.12.2021 представником митного органу подано заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до яких, додатково зауважено щодо коригування митної вартості товарів, які перевозились в митному режимі «транзит» за МД типу ТР81АА від 04.12.2020 №UA204020/2020/035860, про яке зазначає позивач. Зокрема, представник митного органу наголошує, що висновки позивача наведені у відповіді на відзив є помилковими та такими,що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутній факт визначення позивачем у МД типу ТР81АА від04.12.2020 митної вартості, а також факт коригування митницею митної вартості вказаних товарів.

03.08.2022 та 14.09.2022 позивачем подано додаткові пояснення.

28.09.2022 відповідачем подано додаткові пояснення.

В судовому засіданні 28.09.2022 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

3 14 червня 2021 року по 18 червня 2021 року у відповідності до наказу Поліської митниці Держмитслужби від 02.06.2021 №139 працівниками митного органу згідно пункту 7 частини 1 статті 336, частини 2 статті 193, пункту 1 частини 3 статті 345, пункту 1 частини 2 статті 351, статей 352, 354 Митного кодексу України від 13.03.2012 N° 4495-VI (зі змінами) проведена документальна невиїзна перевірка дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи щодо дотримання вимог законодавства України з питань правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, повноти нарахування та сплати митних платежів за МД типу ТР 81 АА від 04.12.2020 № UA204020/2020/035860.

За результатами проведення перевірки було складено Акт від 30.06.2021 № 36/7.13-19/ НОМЕР_1 .

Як вбачається з акта, в ході перевірки встановлення порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ;

1. вимоги статті 279, пункти 2,3 частини 2 статті 191 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на загальну суму 281 832,46 грн.

2. вимоги статті 279, пункти 2,3 частини 2 статті 191 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, пункт 187.8 статті 187, пункт 190.1 статті 190 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями). в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 9262 476,75 грн.

Не погоджуючись з даним Актом від 30.06.2021, фізичною особою-підприємцем було подано заперечення до акта від 30.06.2021 року про результати документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за МД типу ТР81АА від 04.12.2020 № UA 204020/2020/035860.

Рівненською митницею було надано відповідь на заперечення до акту документальної невиїзної перевірки від 30.06.2021.

22.07.2021 Рівненською митницею було винесено податкові повідомлення-рішення від 22.07.2021 № 9 та від 22.07.2021 № 9.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № 9 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з товарів ввезених на територію України суб`ектами господарювання» в розмірі 9 262 476,75 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 2 315 619,19 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № 9, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язания за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» в розмірі 281 832,46 грн.

06.08.2021 позивачем подано скаргу до Державної митної служби України. За результатами розгляду, рішення Рівненської митниці залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 1 Митного кодексу України, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частинами 1-3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 1 частини четвертої цього Кодексу перебачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За нормами частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

В силу вимог частини шостої цієї ж статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У свою чергу, за правилами частини сьомої цієї статті, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, то заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Стаття 57 Митного кодексу України визначає такі методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями частини третьої цієї ж статті встановлено, що в разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За правилами частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

З урахуванням вимог частини другої цієї статті, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

А згідно з частиною5 цієї ж статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При цьому, частиною 11 статті 58 Митного кодексу України імперативно встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною дев`ятою статті 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм, суд приходить до висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на імпортерові, але, при цьому, митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності у нього обґрунтованих сумнівів з приводу достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли: надані декларантом документи містять розбіжності; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; наявні ознаки підробки.

Відповідно, наведені норми зобов`язують митний орган зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми, чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, випробовування додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Наведе узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.10.2019 у справі №804/7761/15, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16 та від 23.10.2020 у справі №810/690/17. При цьому, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Більше того, частиною 4 статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

З матеріалів справи судом встановлено, що у акті перевірки зазначено, що зазначено, що митна вартість визначена на підставі інформації щодо вартості, яка міститься в Єдиній Автоматизованій системі Держмитслужби.

Водночас, суд погоджується з доводами позивача, щодо наявності документів, які підтверджують митну вартість товару на рівні 11 765,03 доларів США.

Зокрема, відповідно до товаросупровідних документів митного оформлення товарів за МД типу ТР81АА від 04.12.2020 Ne 204020/2020/035860, перевізник давав зобов`язання доставити вантаж до Київської митниці Держмитслужби вартістю 11 765,03 долари США. На підтвердження вартості товару в зазначеній сумі було подано до митного оформлення наступні документи: товарно-транспортна накладна №31220; проформа-інвойс № 1970/10, контракт ЕХ7/18 від 19.02.2018.

Додатково, на виконання вимог членів комісії Державної митної служби України по розгляду зазначеної скарги, що відбулася 15.09.2021, було надано належним чином завірені копії документів, що підтверджують вартість товарів на рівні 11 765,03 долари СТА, а саме: копія Swift, копія платіжного доручення в іноземній валюті; копія листа продавця «In Trade Group Sp.z.0.0.»; копія виписки з банку Santander; копія фінального інвойсу.

Суд зауважує, що дані документи підтверджують факт продажу та оплати зазначених товарів, а також отримання коштів продавцем товару. Отже, митна вартість необгрутовано визначена митним органом у розмірі 46 131 631,00 грн.

За таких обставин, суд не погоджується з висновками митного органу на підставу розбіжності у відомостях, що подаються митному органу.

Щодо підстав проведення перевірки.

Відповідно до частини другої статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Таким чином, підставою для проведення перевірки є виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

При цьому, при здійсненні митного контролю шляхом проведення документальної невиїзної перевірки контрольний орган має обґрунтувати наявність одного із підстав, що передбачені пунктами 1-2 частинами другої статті 351 МК України .

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема акта перевірки від 30.06.2021 жодна із визначених коментованою статтею підстав, в акті перевірки не відображена. Митним органом не зазначено з якою інформацією, якими митними деклараціями порівнювалась інформація щодо товарів, які перевозились, а тому суд приходить до висновку щодо не виконання митним органом вимог митного законодавства.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що митний орган як суб`єкт владних повноважень не довів обгрунтованість прийняття податкових повідомлень-рішень від 22.07.2021, відтак позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Підстави застосування положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Рівненської митниці №9 від 22.07.2021 та №9 від 22.07.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Рівненська митниця (вул. Соборна, 104,м. Рівне,33028, )

Повний текст рішення складений 10 жовтня 2022 року

Суддя В.В. Щербаков