Справа № 380/4909/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4909/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) 01.03.2022 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України. Позивачка просить суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області та Державної судової адміністрації України щодо нарахування та виплати судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області та Державну судову адміністрацію України провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 повідомила, що працює суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Зазначає, що в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 ТУ ДСА України в Львівській області нараховувало їй суддівську винагороду із застосуванням «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року» в розмірі 2102 грн. Позивачка стверджує, що відповідач порушив її право на отримання суддівської винагороди у встановленому законом розмірі, оскільки ТУ ДСА України в Львівській області повинне було нараховувати суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн.

ТУ ДСА у Львівській області подало відзив на позовну заяву (а.с. 23-26), зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується з цим позовом та просить суд відмовити в його задоволенні. Відповідач серед іншого вказує, що в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 ТУ ДСА України в Львівській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснило нарахування та виплату суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн., встановлених Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік». Звертає увагу суду, що положення статті 7 Закону №1082-ІХ від 15.12.2020 «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 грн., є чинними та неконституційними не визнавались. Вказує, що територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав не застосовувати норми статті 7 Закону №1082-ІХ для виплати суддівської винагороди.

ТУ ДСА у Львівській області подало доповнення до відзиву на позовну заяву від 20.09.2022 (а.с. 71-72). Зазначає, що відповідно до статті 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України. Пояснює, що територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати заробітної плати позивачці поза межами видатків державного бюджету. Відповідач звертає увагу суду, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється у порядку черговості відповідно до чинного законодавства України державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Відповідач, ДСА України позов не визнає з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 37-396). Зазначає, що ДСА України здійснює функцію головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів. Вказує, що Законом №1082-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення розміру посадового окладу судді, яка станом на 1 січня 2021 року складає 2102 грн., зауваживши, що цим Законом змінено не розмір суддівської винагороди, а розрахункову величину, що використовується для її обчислення. Відповідач вважає, що територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня при нарахуванні і виплаті суддівської винагороди на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 грн. діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

З метою офіційного з`ясування всіх обставин справи суд витребував та отримав від відповідачів відомості про обставини, що мають значення для вирішення цього спору (а.с.48-49, 59-63, 65-69, 73).

Суд дослідив заяви учасників справи по суті справи, долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 з 13.05.2008 проходить публічну службу на посаді судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (а.с.10-14).

В період з 01.01.2021 по 31.12.2021 ТУ ДСА у Львівській області, керуючись статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IХ (далі - Закон №1082-IХ), здійснювало нарахування та виплату суддівської винагороди позивачці із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.

Витребувані від відповідачів з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи відомості дозволяють встановити таке:

- за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» відповідно до затвердженого кошторису ТУ ДСА України в Львівській області на 2021 рік виділено 219361 тис.грн. (а.с. 66);

- кошторисні призначення на 2021 рік для виплати суддівської винагороди визначені ДСА України для ТУ ДСА України з урахуванням розміру прожиткового мінімуму (для обчислення базового розміру посадового окладу судді) в сумі 2102 грн. (а.с.65);

- за підрахунками ТУ ДСА у Львівській області, різниця між нарахованою позивачці за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 сумою суддівської винагороди з врахуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн. та обчисленою виходячи прожиткового мінімуму для працездатних громадян станом на 01.01.2021 у розмірі 2270 грн. становить 85246,47 грн. з урахуванням передбачених законом податків та обов`язкових платежів (а.с.71-73).

При оцінці встановлених фактичних обставин справи суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частинами першою, другою статті 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX (далі - Закон №1082-IX) установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, серед інших, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

В процесі правозастосування при прийнятті цього рішення суд при визначенні релевантних (таких, що підлягають застосуванню) норм права керується такими мотивами:

30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII).

Цим Законом , з-поміж іншого, статтю 130 Основного Закону України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою корелюються норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій. Наявність в Конституції України цієї норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (визначення розміру та джерел фінансування суддівської винагороди) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Оскільки Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій). Оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України).

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIIІ, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (також застосовуються регіональні коефіцієнти 1.1, 1.2, 1.3 залежно від кількісті населення, що обслуговує суд).

Розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15.07.1999 №966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон №966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до статті 4 Закону №966-XIV прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зауважує, що в силу наведених норм Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», а судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» разом із встановленням на 1 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270 грн., був введений новий вид прожиткового мінімуму - «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого визначено 2102 грн.

До 2021 року відповідач для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовував прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 1 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII.

Отже, для регулювання спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, такі мають пріоритет стосовно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідачі неправильно визначилися із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року в сумі 2270 грн. на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена («прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в сумі 2102 грн.») у 2021 року на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» є неправомірною.

Оскільки, зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у охоплений позовними вимогами період (01.01.2021 - 31.12.2021) не вносилися, тому:

- ДСА України не мало підстав затверджувати кошторисні призначення на 2021 рік для виплати суддівської винагороди, визначені з врахуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн.;

- ТУ ДСА у Львівській області не мало підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди в 2021 році виходячи з прожиткового мінімуму в розмірі 2102 гривні.

Надані відповідачами на вимогу суду відомості дозволяють зробити такі висновки:

- ТУ ДСА у Львівській області в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснювало нарахування та виплату суддівської винагороди позивачці в межах коштів, виділених ДСА України в кошторисі на 2021 рік за кодом програмної класифікації 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя»;

- у 2021 році ДСА України затвердило кошторис ТУ ДСА у Львівській області за кодом програмної класифікації 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» для судів м. Львова та Львівської області за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» з кошторисними призначеннями для виплати суддівської винагороди з врахуванням прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн.;

- у випадку застосування при нарахуванні та виплаті позивачці суддівської винагороди за 2021 рік статті 135 Закону №1402-VIII (тобто виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних громадян в сумі 2270 грн.) розмір суддівської винагороди за спірних період був би на 85246,47 грн. більшим (а.с. 73).

Визначаючи питання належного способу захисту прав позивачки, що повинен в кінцевому результаті призвести до виплати суддівської винагороди за період 01.01.2021-31.12.2021 в належному розмірі суд враховує, що з формальної точки зору дії щодо нарахування суддівської винагороди позивачки (як і будь-якого іншого судді місцевого загального суду м. Львова та Львівської області) вчинило ТУ ДСА України у Львівській області. Разом з тим, суд враховує, що ТУ ДСА у Львівській області:

- є територіальним органом ДСА України, що йому підпорядковується;

- нараховувало розмір суддівської винагороди усіх суддів місцевих загальних судів України однаково, виходячи із розміру виділених ДСА України на виплату суддівської винагороди коштів;

- ДСА України виділило кошти (шляхом затвердження відповідного кошторису) на виплату суддівської винагороди, виходячи з розміру прожиткового мінімуму в сумі 2102грн.

Отже, ТУ ДСА у Львівській області як розпорядник коштів нижчого рівня, вчиняв дії щодо нарахування суддівської винагороди суддів місцевих судів (в т.ч. позивачки) з відома та за погодженням з головним розпорядником бюджетних коштів - ДСА України - виходячи із суми виділених йому бюджетних асигнувань.

Суд також враховує, що 01.01.2021 набрав чинності наказ Міністерства Фінансів України «Про затвердження Змін до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету» від 27.10.2020 №636 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 листопада 2020 р. за №1130/35413), відповідно до якого КЕКВ 2.1. Код 2100 «Оплата праці і нарахування на заробітну плату», який включає в себе КЕКВ 2111 «Заробітна плата», доповнено новим підрозділом - 2.1.1.3. Код 2113 «Суддівська винагорода», за яким виділяються бюджетні призначення для виплати таких видатків бюджету: 1) суддівська винагорода за встановленими посадовими окладами; надбавка за вислугу років; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді, доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці; 2) допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу під час надання щорічної відпустки; 3) вихідна допомога у разі виходу у відставку».

Отже, в 2022 році бюджетні видатки на виплату суддівської винагороди здійснюються за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода». За таких обставин спонукання ТУ ДСА у Львівській області перерахувати та виплатити недоплачену суму суддівської винагороди за період 2021 року або стягнення 85246,47 грн. з ТУ ДСА у Львівській області на користь позивачки призведе до того, що відбудеться примусове списання/виплата цієї суми з бюджетних видатків, призначених для виплати суддівської винагороди в 2022 році. За такого вирішення ситуації для покриття дефіциту коштів для виплати поточних сум суддівської винагороди слід буде вирішувати питання про внесення ДСА України змін в кошторис ТУ ДСА у Львівській області, ініціювання внесення змін в Закон України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з метою отримання додаткових бюджетних асигнувань на ці потреби. Оскільки вирішення таких питань потребує послідовних дій кількох суб`єктів бюджетного процесу, то розраховувати на їх оперативне вирішення не доводиться. З огляду на це відновлення права позивачки на отримання недоплаченої частини суддівської винагороди за 2021 рік шляхом стягнення/зобов`язання ТУ ДСА у Львівській області виплатити їх призведе до витрачання бюджетних асигнувань на 2022 рік за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода», що явно не буде ефективним чи адекватним способом захисту, оскільки призведе до неможливості чи суттєвої затримки виплати суддівської винагороди за 2022 рік як позивачці, так і іншим суддям загальних місцевих судів м. Львова та Львівської області, котрі фінансуються ТУ ДСА у Львівській області в межах закладеної в кошторис на 2022 рік суми бюджетних асигнувань.

Суд враховує пояснення відповідача про те, що для виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів в державному бюджеті України передбачена спеціальна бюджетна програма КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України. Водночас для ТУ ДСА у Львівській області не передбачено бюджетних видатків чи окремих бюджетних програм для виконання рішень судів на користь судді (позивачки).

Відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Відповідно до статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених вище мотивів суд дійшов висновку про те, що ефективним способом відновлення прав позивачки буде стягнення недоплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди за 2021 рік (за вирахуванням податків та зборів) за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково, при цьому вийшовши за межі позовних вимог.

Оскільки позивачка на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, а сторони не подали суду доказів понесення інших видів судових витрат, підстав для вирішення питання про розподіл судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 із застосуванням прожиткового мінімуму, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року, у розмірі 2102,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (01021, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5; ідентифікаційний код 26255795) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) суму недоплаченої за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 суддівської винагороди у розмірі 85246 (вісімдесят п`ять тисяч двісті сорок шість) гривень 47 коп., з утриманням при виплаті доходу передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Москаль Р.М.