Справа № 120/6398/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 жовтня 2022 р. Справа № 120/6398/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов.

Ухвалою від 16.08.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання належним чином засвідчених копій документів, доданих до позовної заяви та до примірника позовної заяви для учасників справи, в тому числі оскаржуваних постанов; оригіналу доказу сплати (доплати) судового збору в сумі 2489,83 грн; клопотання/заяви про залучення до участі у справі як третіх осіб Вінницької митниці та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), обґрунтувавши та вказавши підстави для залучення третіх осіб; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення такого строку та доказами поважності причин його пропуску.

26.08.2022 на адресу суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної та долучено уточнену позовну заяву.

Іншою ухвалою від 31.08.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів та/або уточнення складу відповідачів.

02.09.2022 на адресу суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної та долучено уточнену позовну заяву.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнення позивачем змісту позову, мотивовані протиправністю постанов Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про відкриття виконавчого провадження ВП №69460801 від 20.07.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 69460801 від 20.07.2022, про стягнення виконавчого збору ВП № 69460801 від 20.07.2022 та протиправністю постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про прийняття виконавчого провадження ВП №69460801 від 20.07.2022.

Так, позивач зазначає, що державний виконавець Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Жовмір Анна Ігорівна, достовірно знаючи про вимоги щодо виконавчого документу - постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 №127/6551/22, вчинила протиправні дії та винесла протиправну постанову про відкриття виконавчого провадження №69460801 від 20.07.2022, не дотримавшись вимоги повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону. Зазначене також, на переконання позивача, унеможливлює стягнення будь-яких витрат у виконавчому провадженні та є підставою для визнання протиправною та скасування такої постанови.

В обґрунтування протиправності постанови про стягнення виконавчого збору ВП №69460801 від 20.07.2022 позивач зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Оскільки не відбувалось жодних примусових дій то, на переконання позивача, й не виникає підстав для стягнення виконавчого збору.

Крім того, позивач вважає, що начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Калинчук Сергій Ігорович, який достовірно бачив протиправність дій та прийнятих вказаних рішень державного виконавця Жовмір А.І., однак з ціллю продовження незаконних дій самостійно переклав на себе обов`язки державного виконавця шляхом винесення протиправної постанови про прийняття виконавчого провадження ВП№69460801 від 20.07.2022, яка наділяє останнього певними правами та обов`язками згідно з чинним законодавством і також підлягає скасуванню.

Ухвалою від 08.09.2022 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (відповідач 1) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (відповідач 2) про визнання протиправними та скасування постанов, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою суд встановив відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 162 КАС України та витребував у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 69460801.

16.09.2022 на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву від відповідачів, ідентичні за своїм змістом, в яких відповідачі просять у задоволенні вимог позову відмовити повністю, та витребувані судом матеріали виконавчого провадження. В обґрунтування своєї позиції відповідачі зазначають, що постанова Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 відповідає вимогам, визначеним до виконавчого документа, у ній зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків. Також вказують, що така постанова передбачає заходи примусового виконання рішень, передбачені законом, пред`явлена до виконання в межах встановленого законом строку. При цьому відповідачі вважають, що відсутність у виконавчому документі відомостей про строк пред`явлення його до виконання в цьому випадку не перешкоджав виконавцю самостійно вирішити питання про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно відкрити виконавче провадження. Також у відзивах зазначено, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Вказано, що винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 20.07.2022 є його прямим обов`язком, який виник одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

21.09.2022 на адресу суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) знову надійшов відзив на позовну заяву, в якому додатково зазначено, що твердження позивач щодо протиправності постанови про прийняття виконавчого провадження ВП№69460801 від 20.07.2022 заступника начальника Управління - начальника відділу Калинчука Сергія Ігоровича, є хибним та необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 9 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження. Тобто, на переконання відповідача 2, чинним законодавством передбачено обов`язок державного виконавця щодо прийняття переданого до нього виконавчого провадження.

21.09.2022 позивач подав до суду відповіді на відзиві відповідачів. Разом із тим, суд зазначає, що відповідно частини 1 статті 269 КАС України у даній категорії справ заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи, суд встановив таке.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2022 у справі №127/6551/22 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України (далі - МК України), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 12449164,10 грн з конфіскацією в дохід держави вилучених коштів, які знаходяться на рахунках ( НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ) в АТ "Райффайзен Банк Аваль", а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 472 МК України, змінено в частині накладення адміністративного стягнення. Накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2489832 (два мільйона чотириста вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять дві) грн 82 коп. Конфісковані в дохід держави вилучені 16.03.2022 згідно протоколу про порушення митних правил № 0089/401000/22 кошти в сумі 424464 долари США, що згідно курсу НБУ становить 12417651,90 грн, та 950 Євро, що згідно курсу НБУ становить 31512,165 грн, які знаходяться на рахунках ( НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ) в АТ "Райффайзен Банк Аваль", повернуто ОСОБА_1 . В іншій частині постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2022 залишено без змін.

20.07.2022 Вінницька митниця звернулася до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою про примусове виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22.

20.07.2022 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Жовнір А.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69460801 з виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 про стягнення штрафу в розмірі 2489832,82 грн.

Крім того, у той же день державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Жовнір А.І. прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 69460801 та постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 6946080, які є предметом оскарження у цій справі.

20.07.2022 заступником начальника Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Андрієм Сусковим прийнято постанову № 44/02-20-20/22 про передачу матеріалів виконавчого провадження, а саме ВП № 69460801 з примусового виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 про накладення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2489832,82 грн.

20.07.2022 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Жовнір А.І. прийнято постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 69460801.

Постановою заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Калинчука С.І. від 20.07.2022 ВП № 69460801 про прийняття виконавчого провадження прийнято виконавче провадження № 69460801 з примусового виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 про стягнення штрафу в розмірі 2489832,82 грн.

Позивач, вважаючи протиправними постанови Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про відкриття виконавчого провадження ВП №69460801 від 20.07.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 69460801 від 20.07.2022, про стягнення виконавчого збору ВП № 69460801 від 20.07.2022 та постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про прийняття виконавчого провадження ВП №69460801 від 20.07.2022, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статями 129 та 129-1 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом

За змістом частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до абзацу першого частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Надаючи оцінку доводам позивача про невідповідність постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 про стягнення штрафу в розмірі 2489832,82 грн вимогам, визначеним до виконавчого документу, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Дослідивши постанову Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22, суд вважає, що твердження позивача про те, що вказана постанова не містить повного найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, дати народження фізичної особи, ідентифікаційного коду юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, стягувача та реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника, є помилковими. Так, у постанові Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Необхідність зазначення у виконавчому документі серії та номера паспорта боржника відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII передбачено для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомиш про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті.

Щодо реквізитів стягувача, то відповідно до вищевказаної постанови Вінницького апеляційного суду на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь Держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Вінницька митниця - це орган державної влади, який у справі виступав в інтересах держави, за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

У постановах від 22.08.2018 у справі 471/283/17ц та від 27.12.2018 у справі 469/1357/16ц Верховний Суд наголосив на тому, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Твердження позивача про те, що постанова Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 не містить резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, суд також вважає помилковими з огляду на таке.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 на ОСОБА_1 накладено за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2489832,82 грн

Законом чітко передбачено спосіб та порядок виконання зазначених категорій справ, а саме порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника (Розділ VII Закону №1404-VIII).

Таким чином, суд вважає, що постанова Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 передбачає заходи примусового виконання рішень, передбачені законом.

Стосовно відсутності у постанові Вінницького апеляційного суду строку пред`явлення виконавчого документа до виконання як підстави для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 протиправною, то суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 12 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст.12 Закону №1404-VII ).

В межах виконавчого провадження №69460801 стягувачем є держава, а отже виконавче провадження могло бути відкрито на підставі виконавчого документа, що пред`явлений до виконання протягом трьох місяців.

Разом з тим, згідно з положеннями ч.1 ст. 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч.2 ст. 299 КУпАП).

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу (ч.3 ст. 299 КУпАП).

Відповідно до статті 303 КупАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання лише протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі пропуску цього строку постанова про накладення адміністративного стягнення не підлягає виконанню.

Встановлено, що постанова Вінницького апеляційного суду справі №127/6551/22 від 13.07.2022 набрала законної сили 13.07.2022 та була пред`явлена до виконання до Третього відділу державного виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 20.07.2022, тобто в межах встановленого законом строку.

Також суд враховує, що в постанові від 05.12.2019 у справі № 1.380.2019.002342 була викладена позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у подібних правовідносинах. Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність у виконавчому документі строку пред`явлення виконавчого документу, що в цьому випадку не є підставою для визнання оскарженої постанови протиправною та її скасування, оскільки дати складання - 28.01.2019 та дати пред`явлення до виконання 20.03.2019 достатньо для висновку, що виконавчий документ пред`явлений у межах встановленого законом строку. Також в даній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом і не може бути змінений. Тому, відсутність у виконавчому документі відомостей про строк пред`явлення його до виконання, в цьому випадку, не перешкоджає приватному виконавцю самостійно вирішити питання про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно відкрити виконавче провадження.

Надаючи оцінку оскарженій постанові про відкриття виконавчого провадження, суд акцентує увагу на тому, що в розумінні ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII пред`явлення виконавчого документу до виконання нерозривно пов`язано із надходженням виконавчого документа до виконавця, який зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, відкриття виконавчого провадження імперативно здійснюється виконавцем не пізніше наступного робочого дня після пред`явлення виконавчого документа до виконання, а документ в даному випадку має бути пред`явлений до виконання протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили. Іншого порядку пред`явлення виконавчого документу до виконання Закон в собі не містить.

Отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня. При цьому повернення виконавчого документу згідно з п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виключно з підстав відсутності певних реквізитів неодноразово визнавалось Верховним Судом проявом надмірного формалізму.

Таким чином, беручи до уваги обставини справи та встановлений законодавцем обов`язок виконання рішень судів, які набрали законної сили, та рішення органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що відмова у відкритті виконавчого провадження в цьому випадку була б проявом надмірного формалізму з боку державного виконавця.

Отже, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69460801 від 20.07.2022, державний виконавець діяв правомірно, а тому відсутні підстави для її скасування.

Визначаючись щодо постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 69460801 від 20.07.2022, суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Крім того, окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432; в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов, далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено окремі випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Зокрема, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, частинами п`ятою - дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік випадків, у яких виконавчий збір не стягується, зокрема у разі добровільного виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, суд вважає такі твердження позивача помилковими, оскільки статтю 27 Закону №1404-VIII викладено в новій редакції відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 у №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018.

Виходячи з положень вказаного Закону №2475-VIII, законодавець не пов`язує дії державного виконавця, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 10 Закону № 1404-VIII, з підставою для стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи положення Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5, в аспекті спірних відносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, отже одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 28.01.2021 у справі №640/24233/19, від 14.01.2021 у справі № 750/2414/17.

Крім того, суд звертає увагу, що у постанові від 22.10.2021 у справі №520/17933/2020 Верховний Суд підкреслив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

Суд зазначає, що вказаний виконавчий лист не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 27 Закону.

Оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження №69460801, визначена державним виконавцем сума виконавчого збору 248983,28 грн відповідає 10 відсоткам суми, що підлягає примусовому стягненню (2489832,82 грн).

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник спір, на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Отже, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 20.07.2022, державний виконавець діяв правомірно, а тому відсутні підстави для її скасування.

Визначаючись щодо постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 69460801 від 20.07.2022, суд виходив з такого.

За змістом ст. 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження; на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з п. 2 розділу VІ Інструкції витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Судом встановлено, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.07.2022 ВП №69460801 винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження №69460801, тобто у строк, визначений Інструкцією, у зв`язку з чим суд вважає її законною та такою, що скасуванню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 20.07.2022 ВП №69460801 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Визначаючись щодо постанови про прийняття виконавчого провадження ВП№69460801 від 20.07.2022, суд виходив з такого.

Відповідно до п. 5 розділу V Інструкції виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі:

хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці;

звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця;

включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби;

відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону;

утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби;

наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Пунктом 7 розділу V Інструкції визначено, що передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

Згідно з п. 8 розділу V Інструкції у випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 9 розділу V Інструкції державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Тобто чинним законодавством передбачено обов`язок державного виконавця щодо прийняття переданого до нього виконавчого провадження.

Як уже зазначалося, 20.07.2022 заступником начальника Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Андрієм Сусковим прийнято постанову № 44/02-20-20/22 про передачу матеріалів виконавчого провадження, а саме ВП № 69460801 з примусового виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 13.07.2022 у справі №127/6551/22 про накладення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2489832,82 грн. У вказаній постанові містяться мотивовані роз`яснення причин передачі.

20.07.2022 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Жовнір А.І. прийнято постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 69460801.

Постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 69460801 позивач не оскаржує, доказів її скасування до суду не надано.

За таких обставин, за наявності відповідної чинної постанови про передачу виконавчого провадження від 20.07.2022 ВП № 69460801 відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про прийняття виконавчого провадження від 20.07.2022 ВП №69460801. Відтак, позовні вимоги в цій частині є також є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На думку суду, в процесі судового розгляду позивач не обґрунтував протиправність прийняття відповідачами оскаржуваних постанов, натомість відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість прийняття ними рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, в задоволенні позову необхідно відмовити.

З огляду на те, що позивачеві відмовлено у задоволенні його позову, підстави для стягнення на його користь понесених ним судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач 1: Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 15А, )

Відповідач 2: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович