Справа № 480/5555/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 р. Справа № 480/5555/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, 5 прикордонний загін) про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток/грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 02.12.2021 по 27.07.2022 у сумі 92 977,47 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.12.2021 № 563-ОС, ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.10.2021 № 504-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Проте, при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні, що і було підставою звернення позивача до Сумського окружного адміністративного суду за захистом порушених прав, рішенням якого від 27.06.2022 у справі №480/2987/22 його вимоги було задоволено. Відразу після набранням рішенням законної сили відповідач 28.07.2022 виплатив позивачу належні йому кошти в сумі 53036,64 грн. Разом з тим, позивач вважає, що оскільки відповідач не розрахувався з позивачем в день звільнення з військової служби та фактично не виплатив вищевказані кошти в день його виключення із списків особового складу, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме за період з 02.12.2021 по 27.07.2022, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 30.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.21-29), в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили військову службу не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється.

Отже, доходи військовослужбовців Державної прикордонної служби України не є доходами у вигляді заробітної плати, іншими доходами, що нараховуються (виплачуються) у зв`язку з трудовими відносинами, і військовослужбовці не є працівниками відповідно до чинного трудового законодавства, а проходять військову службу. Тому застосування ст.117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Ухвалою суду від 26.09.2022 у відповідача було витребувано додаткові докази у справі (а.с.34), на виконання вимог якої відповідач листом повідомив, що 05.10.2022 передано на перерахування до органів казначейства України суму грошових коштів в розмірі 3928,64 грн. на виконання рішення суду №480/2983/22 про нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно, в кількості 10 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.12.2021 року. Після надходження необхідних коштів з Державного бюджету України вказана сума буде виплачена ОСОБА_1 в період з 14 по 20 жовтня 2022 року (а.с.38).

Станом на сьогодні відповіді на відзив подано не було.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.12.2021 № 563-ОС, ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.10.2021 № 504-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, остаточною датою закінчення проходження військової служби постановили вважати 01.12.2021 (а.с.10).

На дату закінчення проходження позивачем військової служби - 01.12.2021, відповідачем не було нараховано і виплачено позивачу, крім іншого, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно та грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, у зв`язку з чим позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 24.06.2022 у справі №480/2983/22, крім іншого, було:

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно, в кількості 10 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.12.2021 року;

- стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 57 230,15 грн.

Так, на виконання рішення суду від 24.06.2022 у справі №480/2983/22, позивачу було виплачено у червні 2022 року грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 57 230,15 грн., що підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_1 за червень 2022 року (а.с.29).

При цьому, як вбачається з листа відповідача (а.с.38), на виконання рішення суду від 24.06.2022 у справі №480/2983/22 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно, в кількості 10 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.12.2021 року, буде виплачено позивачу в період з 14 по 20 жовтня 2022 року.

Крім того на дату закінчення проходження позивачем військової служби - 01.12.2021, відповідачем також не було нараховано і виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку з чим позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 27.06.2022 у справі №480/2987/22, крім іншого, було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, на виконання вказаного рішення суду від 27.06.2022 у справі №480/2987/22, позивачу було виплачено 28.07.2022 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 53036,64грн. (з вирахуванням податків), що підтверджується копією виписки по картці/рахунку позивача з банківської установи (а.с.13) та розрахунковим листом ОСОБА_1 за липень 2022 року (а.с.29). Вказане не заперечується відповідачем.

Позивач, вважаючи що має право на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги, звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу") закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Разом з тим, а ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", а ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, а ні Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України віл 25.06.2018 №558 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України в редакції чинній на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в редакції чинній на час звільнення позивача, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спор.

Втім Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ, що набрали чинності 19.07.2022 вказана стаття 117 була викладена в іншій редакції, відповідно до якої, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а л е н е б і л ь ш я к з а шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

А тому доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм Кодексу законів про працю України є необґрунтованими.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18.

Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 у справі № 803/1105/16 (провадження №К/9901/11863/18) також наголосив на правомірності посилання судів попередніх інстанцій в аналогічних правовідносинах на норми трудового законодавства, вказавши, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Судовим розглядом встановлено, що на день звільнення позивача зі служби 01.12.2021, відповідачем не виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, серед яких: 1) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно; 2) грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна; 3) одноразова грошова допомога при звільненні.

При цьому відповідачем у червні 2022р. перераховано кошти на картковий рахунок позивача в сумі 56371,70грн. грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (а.с.29) на виконання судового рішення від 24.06.2022 у справі №480/2983/22.

Також 28.07.2022 на виконання судового рішення від 27.06.2022 у справі №480/2987/22, позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 53036,64грн. (а.с.13,29).

Однак, доказів щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 5-м прикордонним загоном суду надано не було. А відтак, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Втім суд звертає увагу, що гарантоване в статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 12.02.2020 по справі №160/7402/18.

Так, як вже вище зазначалось, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 у справі №480/2983/22, також було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно, в кількості 10 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.12.2021.

Однак, як вбачається з листа відповідача (а.с.38), на виконання вказаного рішення суду від 24.06.2022 у справі №480/2983/22 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно, в кількості 10 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.12.2021, нараховано, проте вказано, що вона буде виплачено позивачу в період з 14 по 20 жовтня 2022 року після надходження коштів.

Тобто, зміст наданих відповідачем до матеріалів справи документів свідчить, що відповідачем станом на сьогодні не виконано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 у справі №480/2983/22 в частині виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки включно.

Отже, відповідачем на час судового розгляду не здійснено остаточного розрахунку з позивачем.

Відтак, на момент звернення до суду з вказаним позовом відповідачем не було ще нараховано та виплачено відповідну грошову компенсацію в порядку визначено законодавством.

Як вже вище зазначалось, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати в с і х належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

З урахуванням встановлених вище обставин по справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав передчасності заявлених позовних вимог з огляду на неможливість до проведення з позивачем остаточного розрахунку обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням таких критеріїв, як розумність, справедливість та пропорційність.

Необхідність застосування такого підходу при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, від 20 січня 2021 року у справі №200/4185/20-а, від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19, від 12 серпня 2020 року у справі №400/3365/19, від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.

Схожі висновки викладені також у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022р. у справі № 480/3412/21.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) про стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2022.

Суддя І.Г. Шевченко