Справа № 520/22066/21
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

11 жовтня 2022 р. справа №520/22066/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - громадянка Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 417479-21 від 17.03.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.10.2017 року громадянці Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 417479-21 від 17.03.2021 року їй скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання. Вказане рішення, позивачка вважає протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.

Представник відповідача надав до канцелярії суду відзив на адміністративний позов, в якому не погоджуючись з позовними вимогами, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та відповідності дій відповідача вимогам законодавства. Аргументуючи свої доводи тим, що 06.01.2021 рішенням Головного управління ДМС України в Харківській області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну чоловіку позивачки - громадянину Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію". Враховуючи той факт, що підставою для отримання позивачем дозволу на імміграцію є саме документування посвідкою на постійне проживання її чоловіка за відсутності права на отримання такої посвідки, позивач також не мав права на постійне проживання на території України відповідно до п6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію". Таким чином, дозвіл на імміграцію в Україну, наданий громадянці Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , підлягає скасуванню.

Представник позивача не погодився з доводами відзиву та надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію, а саме: 22.08.2012 дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених статтею 9 Закону №2491-111 працівниками ДМС України в Харківський області перевірялись та керуючись Законом України "Про імміграцію" ними надана оцінка підстав залишення позивача на постійне проживання в Україні. На переконання представника позивача, втрата чинності документів повинна мати місце саме на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, однак зміна обставин у майбутньому не може впливати на чинність вже виданого дозволу та ставити під сумнів правомірність рішення про його видачу.

Крім того, з приводу нечинності дозволу на імміграцію чоловіка позивачки - ОСОБА_3 , представник позивача повідомив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі 520/5063/21, залишеної без змін Другим апеляційним адміністративним судом 14.09.2021, скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 06.01.2021 № 238358 про скасування ОСОБА_2 дозволу па імміграцію та скасовано рішення ГУ ДМС України від 06.01.2021 № 8195 про скасування ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання.

Протокольною ухвалою суду від 14.02.2022 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 11.08.2022 року у зв`язку з введенням Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану учасникам справи запропоновано висловити позицію стосовно можливості подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2022 року призначено розгляд справи у судове засідання на 11.10.2022 об 11:30.

До канцелярію суду від представника позивача - Н.Вітер, надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Враховуючи, що на території міста Харків тривають активні бойові дії та перебування міста під постійними ракетними обстрілами, що ставить у небезпеку життя та здоров`я сторін та працівників суду, беручи до уваги думку представника позивача та керуючись ст.205 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вивчивши доводи позовної заяви та відзиву проти позову, суд встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Ісламської республіки Афганістан, паспорт НОМЕР_2 , дійсний до 13.02.2023.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області від 22.08.2012 позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україні на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" як дружина іммігранта.

19.10.2012 позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії безстроково.

01.11.2012 зареєстровано місце проживання громадянки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на досягнення 25 річного віку, 06.10.2017 позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

У зв`язку зі зверненням позивача з заявою про прийняття до громадянства України до Головного управління ДМС України в Харківській області, співробітниками відповідача проведено перевірку матеріалів справи, результати якої відображено відповідачем у висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , затвердженого начальником ДМС України в Харківській області 17.03.2021.

Як вбачається з копії вказаного висновку, під час здійснення додаткової перевірки матеріалів справи №417479, встановлено, що 06.01.2021 рішенням Головного управління ДМС України в Харківській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну чоловік) позивача ОСОБА_1 - громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію". Таким чином, дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, ОСОБА_1 , було надано на підставі документів, що втратили чинність.

На підставі вказаного висновку, 17.03.2021 Головним управлінням ДМС України в Харківській області прийняте рішення №417479-21 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію".

Видана на підставі дозволу посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.10.2017 скасована відповідно до п.п.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обмін, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМ України від 25.04.2018 № 321.

Не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-111 від 7 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі - Закон №2491-111 в редакції, що діяла у спірний період).

Відповідно до частини 1 абзаців першого і четвертого статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами частини 1 пунктів два і три цієї норми спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні: приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з ч.3 ст.4 зазначеного Закону, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців. їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного орган / державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо гоню) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видається.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону, у редакції, що діяла на час надання позивачу дозвіл, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено: 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі - Порядок).

Згідно з п. 12 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Під час судового розгляду справи встановлено, що громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 звернулася до УГІРФО ГУМВС України в Харківській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну, оскільки перебуває у шлюбі з іммігрантом - громадянином Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_5 , який і документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 25.08.2004, терміном дії - безстроково.

Після проведення визначених імміграційним законодавством перевірок, рішенням Головним управлінням ДМС України в Харківській області громадянці Афганістану ОСОБА_1 , дозволена імміграція в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 19.10.2012, терміном дії - безстроково.

06.10.2017 громадянку Афганістану ОСОБА_1 , документовано в порядку обміну посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , термін дії - безстроково.

Відтак, підставою для надання позивачу в 2012 році дозволу на імміграцію та подальше документування її посвідкою на постійне проживання в Україні був факт перебування позивача у шлюбі з іммігрантом - громадянином Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_5 , який документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 25.08.2004, терміном дії - безстроково.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне місце проживання в Україні слугували п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", згідно з якими дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Так відповідач посилався на те, що рішенням Головного управління ДМС України в Харківській області 06.01.2021 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну чоловіку позивача ОСОБА_1 - громадянину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_4 скасовано 06.01.2021. тобто було чинним на момент надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Отже, станом на дату видачі дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне проживання позивач перебував у шлюбі із громадянином Афганістану ОСОБА_5 , який мав чинний дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою. Тобто, позивачем при зверненні до уповноваженого державного органу із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну не було допущено порушення вимог законодавства про імміграцію, а наданий позивачу дозвіл не було надано на підставі неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідачем не надано жодного доказу недійсності або підробки документів, які надавалися позивачем під час звернення за отриманням дозволу на імміграцію в Україну.

З огляду на зазначене, вказані доводи висновку суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Вказані відповідачем мотиви висновку, які в подальшому стали підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивача, не є обґрунтованими, з огляду на те, що вказані норми Закону не містять підстав, за яких особу може бути позбавлено дозволу на імміграцію, тому вказаним посиланням відповідач не довів підстав застосування п. 1 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", як підставу прийняття спірного рішення.

Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/5063/21, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, скасовано рішення Головного управління ДМС України в Харківській області від 06.01.2021 №238358 про скасування ОСОБА_2 дозволу на імміграцію та рішення Головного управління ДМС України від 06.01.2021 № 8195 про скасування ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також в ході розгляду справи по суті судом встановлено, що 03.11.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження за серійним номером НОМЕР_5 , виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Посольства Афганістан). Подружжя має спільних малолітніх дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - м. Харків, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 . видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 28.09.2011;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження - м. Харків, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 . видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міською управління юстиції 22.01.2013;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження - м. Харків, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 . видане Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області 10.06.2016.

Суд зазначає, що Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі відповідачем не доведена.

Отже, судом встановлено, що позивач при отриманні дозволу на імміграцію надав всі наявні у нього документи, на підставі яких ГУМВС України в Харківській області і було надано дозвіл, не приховував даних щодо сімейного стану, не зазначав неправдивих відомостей.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 27.09.2019 року у справі № 815/3420/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію іа практику Суду як джерело права.

Так, у п.71 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року по справі права "Рисовський проти України" (Заява №29979/04) зазначено, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п.73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподіл) обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Ріnсоvа аnd Ріпе v. the Czech Repablic), заява №36548/97, п.58, ЕСНR 2002-VІІІ). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії-" (Lelas v. Сroatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" ((Ріnсоvа аnd Ріпе v. the Czech Repablic), п.58, а також рішення у справі "Гаші проти Хорватії" (Gashi v. Сroatia), заява № 32457/05, п.40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трго проти Хорватії- (Trgo v. Сroatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Під час судового розгляду справи, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, а потреба виправити минулу помилку є непропорційним втручанням в права позивача, який покладався на легітимність добросовісних дій державного органу при отриманні дозволу на імміграцію.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття рішення №417479-21 від 17.03.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.10.2017 громадянці Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, без урахування принципу пропорційності, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_9 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №417479-21 від 17.03.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.10.2017 року громадянці Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_9 ) у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО