Справа № 149/2300/22
Суддя: Вергелес В. О.
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/2300/22
Провадження №2-а/149/50/22
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.10.2022 року м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Янюк А.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5806738 від 26.08.2022 року.

Позов мотивовано тим, що 26.08.2022 року інспектором УПП у Вінницькій області капралом поліції Регушом В.М. винесено постанову серії ЕАР № 5806738 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 26.08.2022 року здійснював рух на т/з і при цьому не мав при собі, або не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати данні, що містяться у посвідченні водія на право керування т/з відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.4а ПДР України.

Дана постанова на думку позивача є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки фактично 26.08.2022 року його було зупинено інспектором Регуш В.М. без будь-якого на те пояснення. Крім того, при спілкуванні з працівником патрульної служби документи, які б посвідчували його особу у вигляді посвідчення водія та документ на автомобіль ОСОБА_1 надавались для огляду. Проте працівником поліції в однобоковому вигляді було вказано, що ОСОБА_1 не надавав вищевказані документи. ОСОБА_1 працівнику поліції написав пояснення на окремому аркуші та просив їх долучити до матеріалів про адміністративне правопорушення. Однак вказану обставину, що саме відбувалось під час зупинення та чи виконав він вимоги працівника поліції, може спростувати лише відео з нагрудної камери працівника поліції.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить його задовільнити з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надали суду відзив на адміністративний позов, яким просять суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позов є необгрунтованим. Доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення є візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції, яке зафіксоване у встановленому законом порядку. Отже працівником поліції відповідно до вимог чинного законодавства винну особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії ЕАР № 5806738 від 26.08.2022 року винесеної інспектором УПП у Вінницькій області капралом поліції Регушом В.М. 26.08.2022 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та

накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.3).

Як вбачається з вказаної постанови, ОСОБА_1 26.08.2022 року, дорога АДМ М 30 347 км, здійснював рух на т/з при цьому не мав при собі, або не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати данні, що містяться у посвідченні водія на право керування т/з відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.4а ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статтею 126 КУпАП.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена карта").

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Посилання відповідача на те, що доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є постанова у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко вбачається час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності, не заслуговує на увагу, оскільки згідно КУпАП та КАС України, постанова у справі про адміністративне правопорушення, не є і не може бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

При цьому суд звертає увагу на те, що до постанови не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності. Працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень ПДР. Такий висновок суду повністю узгоджується зправовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 463/1352/16-а, постанова від 08.07.2020 року. Щодо посилання відповідача на візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції, то таке візуальне спостереження може бути доказом у справі лише у тому випадку коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме собою описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Такий висновок суду повністю узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

За частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з вимогами КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частина 1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги інспектором УПП у Вінницькій області капралом поліції Регушом В.М. при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримані не були.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова не відповідає цим вимогам, оскільки не містить обґрунтування прийнятого рішення, не містить посилання на докази, що підтверджують викладені в ній обставини.

Так як відповідач не довів перед судом правомірності свого рішення, не надав суду належних та допустимих доказів, якими доводиться факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право;

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до вимог ст 132,139 КАС України, судові витрати у справі по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132-1,251,280,268 КУпАП, ст. ст. 1,2,72-77, 132,139,241-246,258-263,268,269, 286,293,297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5806738 від 26.08.2022 року, винесену інспектором УПП у Вінницькій області капралом поліції Регушом В.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у розмірі 496,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили після завершення апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ;

відповідач: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області - місце знаходження - 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 23, .

Суддя Валерій ВЕРГЕЛЕС