Справа № 160/12138/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роках щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке він мав право станом на день виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 25.04.2022 року;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок виплат на підставі витягу з наказу № 117 від 25.04.2022 року та виплатити ОСОБА_1 невиплачені 2754,62 грн.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок отриманих під час ведення бойових дій з підрозділами держави-агресора Російської федерації поранень. У 2017 році ОСОБА_2 отримав статус та посвідчення учасника бойових дій, у зв`язку з чим мав право на додаткову відпустку як учасник бойових дій 14 календарних днів на рік. За період служби 2017 - 2022 роки додаткова відпустка ОСОБА_2 не надавалась, не була вона виплачена і під час виключення його зі списків особового складу у зв?язку із загибеллю. Бездіяльність щодо ненарахування та невиплати відповідачем компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу, як дружині загиблого учасника бойових дій, позивач вважає протиправною. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до грошового атестату капітана ОСОБА_2 премію у квітні визначено у розмірі 150%, що складає 7641,50 грн, а згідно довідки № 24 від 20.05.2022 року премія у квітні складає 140% - 6902,00 грн. Грошове забезпечення за квітень 2022 року майору (посмертно) ОСОБА_2 нараховане у розмірі 176 253, 85 грн., однак на картковий рахунок позивача перераховано 171034,89 грн, тобто має місце невідповідність нарахованих та виплачених сум.
22.09.2022 року судом отримано відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує на їх безпідставність та необгрунтованість. Зазначає, що надання додаткової відпустки учасникам бойових дій в особливий період під час дії воєнного стану неможливе.
14.09.2022 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач зазначає про безпідставність і не обгрунтованість доводів відповідача, наводить доводи, аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві та наполягає на задоволенні позовних вимог.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 105 від 27.03.2017 року лейтенанта ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду командира гаубичного самохідно-артилерійського взводу - старшого офіцера на 2-й гаубичній самохідно-артилерійській батареї 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_5 від 29 вересня 2017 року.
27.07.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 27.07.2019 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 117 майора (посмертно) ОСОБА_2 , колишнього заступника командира механізованого батальйону з артилерії, який помер від отриманих травм у лікарні м. Дніпро 20.04.2022 року в результаті інших комбінацій розтрощення, які включають декілька ділянок тіла, вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, виключено зі списків особового складу частини, та всіх видів забезпечення з 20 квітня 2022 року. Загибель пов?язана з виконанням обов?язків військової служби при захисті Батьківщини.
Також вказаним наказом визначено:
- виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 140% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та набавки за вислугу років, за квітень 2022 року;
- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» та внесеною зміною до неї постановою уряду від 07 березня 2022 року № 217, рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 виплатити додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії у розмірі 100000 гривень за квітень місяць;
- щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась, виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;
- виплатити матеріальну допомогу за 2022 рік для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 08 червня 2018 року № 260.
На адвокатський запит представника позивача Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь за № 1186 від 15.06.2022 року, в якому зазначила, що відповідно до п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Оскільки військовослужбовець у разі загибелі (смерті) не звільняється з військової служби, а виключається із списків особового складу у зв?язку зі смертю (п.7.3 Наказу Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України»), то підстав для виплати компенсації за невикористані дні відпустки не має.
Вважаючи невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Приписами частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно із частиною восьмою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
При цьому, згідно із абзацом 3 частини чотирнадцять статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до частини сімнадцять статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно із частиною вісімнадцять статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до частини дев`ятнадцять статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до частини дев`ятнадцять статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені частинами сімнадцять та вісімнадцять цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частиною восьмою статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.
За приписами частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Досліджуючи вказані вище обставини, суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини, що склались між позивачами та відповідачем, окрім іншого, регулюються й Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оброни України від 08.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Так, відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
Згідно з приписами пункту 61 статті 18 Закону України №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.
Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.
Відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність у загиблого ОСОБА_2 права на отримання грошової компенсації за 84 календарні дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, яке виникло до дня його загибелі та неможливість останнім отримати вказану компенсацію у зв`язку із участю у бойових діях та операціях пов`язаних із захистом Батьківщини під час військової агресії Російської федерації проти України.
Враховуючи пункти 1, 2 розділу ХХХ Порядку № 260, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як дружина загиблого ОСОБА_2 , має право на отримання компенсації за 84 календарні дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки.
Щодо невідповідностей у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, нарахованого її чоловіку - майору (посмертно) ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Так, згідно з грошовим атестатом ОСОБА_2 виплачено такі види грошового забезпечення:
оклад за військовим званням - 1 270, 00 грн.;
посадовий оклад - 4 930,00 грн.:
надбавка за вислугу років (35%) - 2170, 00 грн.;
надбавка за особливості проходження служби (65%) - 5440, 50 грн.;
премія (155%) - 7641,50 грн.;
таємність (10%) - 493,00 грн.;
індексація грошового забезпечення - 672,36 грн.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 24 від 20.05.2022 року нараховане грошове забезпечення за квітень 2022 року майору (посмертно) ОСОБА_2 нараховане у розмірі 176 253, 85 грн., а саме:
оклад за військовим званням - 1 270, 00 грн.;
посадовий оклад - 4 930,00 грн.:
надбавка за вислугу років (35%) - 2170, 00 грн.;
надбавка за особливості проходження служби (65%) - 5440, 50 грн.;
премія (140%) - 6902,00грн.;
таємність (10%) - 493,00 грн.;
індексація грошового забезпечення - 672,36 грн.;
грошова допомога на оздоровлення - 21 205.50 грн.;
матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - 21 205.50 грн.;
грошова допомога на поховання - 11 965,00 грн.;
винагорода згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 - 100 000 грн.
Утримано військовий збір (1,5%) - 2464, 34 грн.
На картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти у розмірі 171 034,89 грн.
Таким чином, у грошовому атестаті та довідці про грошові виплати зазначено різний відсоток та розмір премії загиблого чоловіка позивача.
Водночас, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 117 від 25.04.2022 року, розмір щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби визначено у розмірі 140%.
Отже, грошове забезпечення згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 24 від 20.05.2022 року відповідає наказу № 117 від 25.04.2022 року, а нарахована сума у розмірі 176 253, 85 грн. є вірною.
Разом з тим, згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 24 від 20.05.2022 року нараховане грошове забезпечення складає 176 253,85 грн. Утриманий військовий збір - 2464,34 грн.
Тобто, до виплати на картковий рахунок позивача підлягало грошове забезпечення у розмірі - 173 789, 51 грн. (176 253, 85 - 2464,34)
Однак, на картковий рахунок позивача було зараховано 171 034,89 грн., нараховані кошти у розмірі 2754,62 грн. (173 789, 51 - 171034,89) позивачу не виплачено.
Жодного пояснення з приводу виникнення такої різниці відповідачем не надано.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про виплату позивачу грошового забезпечення у розмірі 2754, 62 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.
Водночас, вимога позивача про зобов?язання Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок виплат на підставі витягу з наказу № 117 від 25.04.2022 року задоволенню не підлягає, оскільки розмір грошового забезпечення згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 24 від 20.05.2022 року відповідає наказу № 117 від 25.04.2022 року.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за подання позову судовий збір не сплачував.
Крім того, позивачем у позові заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.
Приписами частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу
Приписами частин першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи з положень частини п??ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 013/1805/22 про надання правничої допомоги від 18.05.2022 року, укладений з адвокатом Дорош С. П.
За умовами п. 1.4.3 договору, клієнт оплачує адвокату гонорар у сумі за домовленістю сторін, але не менше 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі адвоката та помічника адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, при підготовці документів (заперечення, скарги, апеляційні і касаційні скарги), при наданні усних консультацій клієнту, копіювання документів, якщо розмір гонорару не визначено у фіксованій сумі.
Відповідно до п. 1.4.4 договору встановлено, що розмір гонорару адвоката за виконану роботу у фіксованій сумі та гонорар адвоката визначається за усною домовленістю адвоката з клієнтом і фіксується у доповненні до діючого договору, яке є невід?ємною його частиною.
Згідно з додатковою угодою № 1 до договору № 013/1805/22 про надання правничої допомоги від 18.05.2022 року, на виконання п. 1.4.3, 1.4.4 договору, сторони дійшли згоди про умови та порядок оплати гонорару адвоката за підготовку та участь у розгляді позову про стягнення заборгованості по грошовій компенсації за невикористані щорічні відпустки учаснику бойових дій:
Гонорар у розмірі 2000,00 грн сплачується у якості попередньої оплати перед поданням адвокатського запиту до відповідача;
Гонорар у розмірі 3000,00 грн сплачується у якості попередньої оплати перед поданням позовної заяви до суду
Згідно цієї додаткової угоди надаються наступні послуги:
первинна консультація адвоката;
ознайомлення з наданими замовником матеріалами;
опрацювання галузевих нормативних документів;
формування та узгодження правової позиції;
підготовка та направлення до в/ч НОМЕР_1 адвокатського запиту;
опрацювання отриманої відповіді на адвокатський запит та додатків;
розробка стратегії юридичного супроводу;
підготовка позовної заяви;
представництво інтересів замовника у судах, в/ч НОМЕР_1 , ВЖВС та контролюючих органах.
Крім того, на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги позивач долучив до матеріалів позову копії: прибуткового касового ордеру № 013/1905/22 від 19.05.2022 року на суму 2000 грн та прибуткового касового ордеру № 013/0108/22 від 01.08.2022 року на суму 3000 грн.
Щодо переліку послуг, наданих у відповідності з додатковою угодою, то суд зазначає, що первинна консультація адвоката, ознайомлення з наданими замовником матеріалами, опрацювання галузевих нормативних документів, формування та узгодження правової позиції, підготовка та направлення до в/ч НОМЕР_1 адвокатського запиту, опрацювання отриманої відповіді на адвокатський запит та додатків, розробка стратегії юридичного супроводу в силу вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не є окремими видами адвокатської діяльності, а є складовими частинами підготовки позовної заяви.
Оскільки до такого виду адвокатської діяльності як складання позовної заяви віднесено первинну консультацію адвоката, ознайомлення з наданими замовником матеріалами, опрацювання галузевих нормативних документів, формування та узгодження правової позиції, підготовка та направлення до в/ч НОМЕР_1 адвокатського запиту, опрацювання отриманої відповіді на адвокатський запит та додатків, розробка стратегії юридичного супроводу, суд не вбачає підстав для виділення в окремий вид послуг останніх.
Крім того, представництво інтересів замовка в судах адвокатом не здійснювалось, оскільки справу розгляну то в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін.
Вирішуючи питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні, та є справою незначної складності, відповідно до вимог пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, а також на наявність установленої практики з вирішення цієї категорії спорів.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Крім того, суд зазначає, що окремою вимогою до витрат на професійну правничу допомогу, як-то передбачено частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, є детальний опис послуги.
Таким чином, з огляду на те, що позивачем не надано належних, у розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роках її чоловіком - ОСОБА_2 щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) належну ОСОБА_2 , грошову компенсацію за 84 календарні дні невикористаної в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роках щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке він мав право станом на день виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 - 25.04.2022 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) нараховану та невиплачену суму грошового забезпечення у розмірі 2754,62 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна