Справа № 140/4416/22
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4416/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі ГУ ПФУ у Житомирській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи водієм в радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області з 30 жовтня 1988 року по 20 липня 1995 року; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи водієм в радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області з 30 жовтня 1988 року по 20 липня 1995 року; визнання протиправним рішення щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії відповідно до умов, визначених статтями 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при наявності мінімального страхового стажу 15 років; зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку з віку 54 роки та виплачувати її з дня звернення за її призначенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при наявності мінімального страхового стажу 15 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 26.01.2022 №25 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що на момент його звернення страховий стаж менший за необхідний, тому відсутні підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Окрім того зазначає, що працівниками Пенсійного фонду не зараховано до страхового стажу період його роботи водієм у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області у період з 30 жовтня 1988 року по 20 липня 1995 року, що складає 6 років 8 місяців 20 дні.

Вважає такі дії та рішення відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права, просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.07.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнала та просить відмовити у позові. Вказує, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: - які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Зауважує, що ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2022 року по 31.12.2022 не менше 29 років, отже для призначення пенсій по віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 необхідно мати 23 роки страхового стажу (29 років - 6 років). Згідно поданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 12 років 11 місяців 21 день.

Також зазначає, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський», який було реорганізовано у 1995 році у агрофірму «Нива», згодом - у СВК «Нива» у 2000 році. Підтвердити страховий стаж СВК «Нива» не може, оскільки 04.10.2002 у зв`язку з пожежею документи були знищені. Підтвердити період роботи ОСОБА_1 свідками немає можливості, так як у СВК «Нива» відсутній перелік знищених документів при пожежі, і стверджувати, що згоріли саме документи, які підтверджують факт роботи працівників неможливо.

При умові зарахування періоду роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 до страхового стажу позивач права на призначення пенсії не набуде, оскільки сумарно стаж становитиме менше необхідних 23 років.

Окрім того, зауважила, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок). Пунктом 4.1 Порядку (із змінами, внесеними постановою Правління Пенсійного фонду України 16.12.2020 № 25-1), де встановлено, що заяви, які подаються особами реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію за місцем проживання заявника. Відповідно до пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності (з 01.04.2021) визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку органом, що приймав рішення за заявою позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Однак, позивач у позовній заяві просить визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке є неналежним відповідачем, в розумінні статті 19 КАС України, оскільки останнє не приймало оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії. З огляду на підстави, предмет та учасників спірних правовідносин з приводу рішення від 26.01.2022 № 25, просить залучити до справи відповідача - ГУ ПФУ в Житомирській області.

Відповідач 2 у встановлений законодавством строк не скористався правом подачі відзиву, отримавши ухвалу про залучення другого відповідача з додатками.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.02.1993.

18.01.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ у Житомирській області від 26.01.2022 № 25 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку з тих підстав, що позивачу для призначення пенсії не вистачає страхового стажу. До страхового стажу не враховано період роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський», оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_2 запис про звільнення позивача засвідчено нечітким відбитком печатки.

Не погоджуючись з таким діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Водночас, за приписами ст. 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Згідно матеріалів справи до страхового стажу позивача не зараховано періоду роботи у з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський», оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_2 запис про звільнення позивача засвідчено нечітким відбитком печатки.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 слідує, що позивач, зокрема:

- 30.10.1988 прийнятий на посаду шофера ІІІ класу в радгосп «Піщанський» (реорганізовано в 1995 році в агрофірму «Нива», а у 2000 році в СВК «Нива») відповідно до наказу № 56 від 30.10.1988.

- 20.07.1995 звільнений з роботи за власним бажанням згідно наказу № 32 від 20.07.1995.

Отже, трудовою книжкою підтверджується факт роботи позивача в період з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський» (реорганізовано в 1995 році в агрофірму «Нива», а у 2000 році в СВК «Нива»).

При цьому суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд враховує, що позивач вживав заходів для підтвердження свого трудового стажу. Так, ОСОБА_1 надав до ГУ ПФУ у Волинській області довідку №3 від 01.02.2022, видану СВК «Нива», про те, що позивач дійсно працював в у радгоспі «Піщанський» на посаді шофера ІІІ ступеня з 30.10.1988 по 20.07.1995 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на нечіткість записів у трудовій книжці, оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи водієм в радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області з 30 жовтня 1988 року по 20 липня 1995 року та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні та виплаті пенсії відповідно до умов, визначених статтями 15 Закону України «Пенсійне забезпечення» та 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при наявності мінімального страхового стажу 15 років; зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку з віку 54 роки та виплачувати її з дня звернення за її призначенням, суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно із ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2022 року по 31.12.2022 не менше 29 років.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, як потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, необхідне дотримання 2-х умов:

- особа має бути потерпілою від Чорнобильської АЕС;

- у особи має бути необхідний страховий стаж.

Долучені до матеріалів справи докази засвідчують, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.02.1993, а факт проживання ОСОБА_1 на території с. Піщане Камінь-Каширського району, яке відповідно до Додатку № 1 до постанови КМ УРСР від 23.07.1991 № 106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, підтверджений витягами із погосподарських книг домогосподарства ОСОБА_2 , де зазначено, що позивач проживав с. Піщане, яке включене в перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, як член сім`ї у 1986-1990, 1991-1995 роках та працював шофером в радгоспі «Піщанський», тому за цими критеріями позивач має право на призначення пенсії на підставі ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Позивач звернувся за призначенням пенсії 18.01.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31.12.2022 не менше 29 років.

Абзацом 1 ст. 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Норма цього закону передбачає, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2022 року по 31.12.2022 не менше 29 років, отже для призначення пенсій по віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 необхідно мати 23 роки страхового стажу (29 років - 6 років).

З дослідженої судом форми РС-право від 25.07.2022 наданої відповідачем 23.09.2022 на адресу суду вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 , який був зарахований відповідачем за оскаржуваним рішенням становить 12 років 11 місяців 21 день, а при зобов`язанні зарахування періоду роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 до страхового стажу буде становити 19 років 9 місяців 10 днів), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до умов, визначених статтями 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому в цій частині позову слід відмовити.

Посилання позивача на необхідність застосування щодо осіб, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд до уваги не приймає та при цьому зауважує, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають лише особи після досягнення 60 років і за наявності страхового стажу, які звертаються про призначення з 1 січня 2022 року по 31.12.2022 - не менше 29 років, таким чином для призначення пенсій відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 необхідно мати 23 роки страхового стажу (29 років - 6 років).

Аналогічна правова позиція щодо права призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років для 3-ї категорії потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС та необхідності мати при цьому наявність достатнього страхового стажу виходячи з року звернення з відповідною заявою до пенсійного органу викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі № 460/2991/20.

Враховуючи, що судом визнаються протиправними дії ГУ ПФУ у Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський» та зважаючи на відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Житомирській області від 26.01.2022 №25 слід скасувати лише в частині незарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача, а в іншій частині щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу рішення є законним.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн. (50% від задоволених вимог), сплачений згідно квитанції від 17.06.2022 та від 07.07.2022 на загальну суму 1 984,80 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.01.2022 №25 «Про відмову в призначенні пенсії» в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу позивача періоду роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 30.10.1988 по 20.07.1995 у радгоспі «Піщанський» Камінь-Каширського району Волинської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області судовий збір у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026; Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В; ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. О.Ольжича, 7; ).

Суддя С.Ф. Костюкевич