Справа № 200/18252/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року справа №200/18252/21

приміщення суду за адресою: м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєв Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 200/18252/21 (головуючий суддя І інстанції Олішевська В.В.), складеного в повному обсязі 27 травня 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року,

скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії,

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 200/18252/21, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що періоди роботи позивача з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року не можуть бути зараховані до страхового стажу, оскільки наявна у матеріалах пенсійної справи трудова книжка позивача містять виправлення та неточні записи, печатка не містить ідентифікаційного коду.

Відповідач вважає, що вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відноситься до виключної компетенції Пенсійного фонду України та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади та втручатися в делеговані повноваження Пенсійного фонду України.

Вважає, що судовий збір стягнуто з управління неправомірно.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-7).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Торецьку Донецька область, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 27.05.2021 року № 1421- (а.с. 8).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із анкетою застрахованої особи для внесення даних в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування для автоматичного призначення пенсії, відповідно до якої просила призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 16).

Згідно протоколу встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком з 06.06.2021 року у розмірі 8933,99 грн. (а.с. 25).

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2021 року № 0500-1502-8/110927 повідомило позивача, що у зв`язку з порушенням п. 2.4 ч. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, оскільки у трудовій книжці є виправлення та неточні записи (а.с. 9).

20.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до якої просила додатково зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року (а.с. 16).

До заяви позивачем були надані скановані копії наказу Акціонерного підприємства «Магнолія» від 01.02.1993 року № 1 «Про прийняття на роботу», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 21.04.1995 року № 1 «Про перетворення підприємства», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 30.11.1996 року № 25 «Про звільнення» (а.с. 21-23).

26.07.2021 року за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії від 20.07.2021 року та прийнято рішення про результати розгляду заяви ОСОБА_1 № 30 (а.с. 63).

Зі змісту рішення вбачається, що пенсійним органом було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії та у зарахуванні періодів роботи з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року до страхового стажу, оскільки до заяви долучені не завірені копії документів, та копії наказів містять відбиток печатки з відсутнім кодом ЄДРПОУ та зазначенням населеним пунктом, що знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування стажу за спірний період має бути відновленим.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Також, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 , позивач у 15.08.1979 року прийнята на роботу в Дніпровський Дім торгівлі на посаду старшого продавця; 13.02.1980 року звільнений у зв`язку з переведенням; 01.02.1993 року прийнята до Акціонерного товариства «Магнолія» на посаду директора; 21.04.1995 року Арендне підприємство «Магнолія» перетворено в Акціонерне товариство відкритого типу «Магнолія»; 30.11.1996 року звільнена за власним бажанням (а.с. 10-15).

Матеріалами справи підтвердженого, що при розгляді анкети позивача для автоматичного призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.19880 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, оскільки у трудовій книжці є виправлення та неточні записи.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач скористалась своїм правом звернутися до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії та надала додаткові документи, а саме: скановані копії наказу Акціонерного підприємства «Магнолія» від 01.02.1993 року № 1 «Про прийняття на роботу», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 21.04.1995 року № 1 «Про перетворення підприємства», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 30.11.1996 року № 25 «Про звільнення» (а.с. 21-23).

Частиною 3 статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідні положення кореспондуються з нормами Закону №1788.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.

Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у трудовій книжці, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу трудову діяльність період роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996, що тягне за собою скасування спірного рішення із зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням спірних періодів роботи позивача до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії з моменту її призначення.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 200/18252/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова