Справа № 460/3507/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/3507/20 пров. № А/857/12482/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Курильця А.Р.

суддів: Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення 08.08.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 08.08.2022 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач) про визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-III (далі Закон № 2050) компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумах 27274,15 грн, 28182,68 грн, 16513,04 грн, які були виплачені в червні 2019 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити згідно із Законом № 2050 компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з березня 2011 року по червень 2019 року на суму пенсії 27274,15 грн, за період з грудня 2011 року по червень 2019 року на суму пенсії 28182,68 грн, за період з вересня 2012 року по червень 2019 року на суму пенсії 16513,04 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що нараховані суми пенсійних виплат не одержаних з вини органу, що виплачує пенсію, виплачуються без обмеження будь яким строком. Крім того, визначальним фактом для звернення до суду є відмова пенсійного органу у виплаті компенсації, а тому шестимісячний строк звернення до суду не пропущено.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами за змістом поданих ними заяв по суті, що 27.06.2019 на користь позивача проведено повну виплату заборгованості з пенсійних виплат на виконання постанов Сарненського районного суду Рівненської області від 04.03.2011 у справі № 1718/2-а-133/11, від 26.12.2011 у справі № 1718/2-а-1193/11 та від 06.09.2012 у справі № 1718/2-а-2419/11.

У відповідь на звернення позивача у листопаді 2019 року із заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідач листом від 14.01.2020 № Б-4874/07.1-59 повідомив заявника про відсутність правових підстав для нарахування та виплати їй такої компенсації.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду та зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин такого пропуску.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання судових рішень, які набрали законної сили, недоплачені суми пенсії були нараховані позивачу, однак виплачені лише в 2019 році.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Законом № 2050 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі ст. 1, 2 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050 та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року (справа № 336/4675/17), від 21.06.2018 року (№ 523/1124/17) та від 03.07.2018 року (справа № 521/940/17).

У даній справі суд встановив, що нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись на виконання судових рішень, що не заперечується сторонами. Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Спірним у цій справі є питання дотримання позивачем встановленого ст. 122 КАС України строку для звернення до суду.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилом ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Слід зазначити, що в постанові від 11.12.2020 року у справі № 200/10820/19-а Верховний Суд дійшов таких висновків:

«…судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не звертався до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з вересня 2016 року по квітень 2018 року відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159.

Своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

За змістом ст. 7 Закону № 2050 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції зробили законний і обґрунтований висновок про відмову у позові.».

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050 та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав виплати з перерахованої на виконання рішення судів суми пенсії у червні 2019 року. У листопаді 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідач листом від 14.01.2020 року, який був надісланий позивачу лише 06.05.2020 року(а.с. 10-12), повідомив позивача, що підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із порушенням термінів їх виплати немає. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та необґрунтованою, 14.05.2020 року позивач звернулася до суду.

Аналіз змісту вищевказаного листа-відповіді від 14.01.2020 року дає підстави для висновку, що наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях ч. 1 ст. 7 Закону № 2050. За таких обставин саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді, на думку колегії суддів, розпочався перебіг передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку для звернення до суду із позовними вимогами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовна заява подана в межах шестимісячного строку звернення, передбаченого ст. 122 КАС України.

Вказана позиція також висловлена Верховним Судом в постанові від 17.11.2021 року у справі № 460/4188/20.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи помилковим є взяття судом першої інстанції до уваги правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 240/12017/19 та № 460/5667/20, оскільки фактичні обставини у вказаній справі та у справі що розглядається не є подібними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 460/5667/20 Верховний Суд зазначив, що «У цій справі позивачка 21.05.2020 звернулась до пенсійного органу із заявою щодо нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, …, кошти по якій на рахунок позивачки зараховані у червні 2019 року, що свідчить про те, що позивачка лише у 2020 році виявила належну зацікавленість та вчинила активні дії щодо отримання компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

З огляду на наведені вище висновки, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що отримання позивачем листа ГУ ПФУ Рівненської області від 05.06.2020 не може змінювати момент, з якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти майже через рік після отримання пенсії, про перерахунок якої вона просила».

У справі що розглядається, позивачка звернулась до пенсійного органу в межах шестимісячного строку, оскільки кошти їй виплатили в червні 2019 року, а до відповідача вона звернулась в листопаді 2019 року. Проте, пенсійний орган оформив свою відповідь аж 14.01.2020 року та направив позивачу листом лише 06.05.2020 року, що унеможливило своєчасне звернення з позовною заявою до суду та порушило права позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Відтак, оскаржувана підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 312 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308,311,312,315,320,321,325,328 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/3507/20 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2022 року.