Справа № 380/9154/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9154/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 14 рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в розмірі 24,5 розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 15.11.2021 йому встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності. Відповідною довідкою встановлено, що ступінь втрати працездатності позивача 35 %, з них: 25 % - пов`язані із проходженням військової служби та 10 % - пов`язані із захистом Батьківщини. Зазначив, що право позивача на отримання спірної допомоги визначено п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також вказав, що захворювання отримав під час проходження військової служби, до дати звільнення і однозначно раніше як через три місяці після звільнення зі служби. Відтак вважає рішення відповідача протиправним і таким, що підлягає скасування, тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 06.07.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Також цією ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 54512 від 22.08.2022), у якому проти позову заперечив. Відповідач стверджує, що зважаючи на те, що позивача звільнено з військової служби 09.07.2021, а ступінь втрати працездатності встановлено 15.11.2021, та з урахуванням положення п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підстави для призначення та виплати спірної грошової допомоги відсутні з огляду на встановлення ступеню втрати працездатності у позивача поза межами тримісячного строку після звільнення зі служби. Щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу вказав, що таке зобов`язання вважатиметься втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 55823 від 29.08.2022) у якому заперечив проти доводів відповідача. Вказав, що незважаючи на те, що позивача звільнено зі служби 09.07.2021, всі документи про звільнення він отримав лише у вересні 2021 року. Разом з цим, для того щоб стати на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 позивачу було необхідно пред`явити відповідному ІНФОРМАЦІЯ_4 військовий квиток. У зв`язку з зазначеними обставинами, позивач стверджує, що був позбавлений можливості до того часу звернутися за висновком про ступінь втрати працездатності до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи». Вважає, що як у Законі № 2011-ХІІ так і в Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 нормотворець під тримісячним терміном встановив строк, який минув між часом, коли виникли певні причини (отримання захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби) та часом звільнення з військової служби. Вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а також такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач надіслав на адресу суду заперечення на відповідь на відзив (вх. № 64395 від 12.10.2022) у якому заперечив проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, щодо отримання військового квитка після прибуття особової справи у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначив, що військовослужбовці зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін і виконувати вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Звернув увагу на те, що у заяві про виплату йому спірної допомоги, позивач не повідомив про обставини пізнього отримання документів. Вважає оскаржуване рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум правомірним і скасуванню не підлягає.

Від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення на позовну заяву (вх. № 48964 від 25.07.2022). Вказала, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини з 09.07.2021, а 15.11.2021 позивачу встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини. На підставі заяви ОСОБА_1 від 17.02.2022 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності пов`язаної із проходженням військової служби та захистом Батьківщини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , як уповноважений орган, 18.02.2022 надіслав до головного розпорядника коштів пакет документів позивача для прийняття рішення. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу в структурі Міністерства оборони України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 140 від 09.07.2021, прапорщика ОСОБА_1 , сержанта із матеріального забезпечення 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29 червня 2021 року № 125-рс на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), частини 5 пункту 2 підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ зі змінами, з 09.07.2021 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, зі складу сил і засобів проведення операції об`єднаних сил (а.с. 15).

Згідно з довідкою Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК № 2 (надалі - Обласна МСЕК № 2) від 15.11.2021 серії 12 ААА № 011639 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35 % згідно свідоцтва про хворобу № 57, з них: 25 % захворювання так, пов`язані з проходженням військової служби; 10 % захворювання так, пов`язані із захистом Батьківщини. Також вказаною довідкою встановлено дату страхового випадку 02.03.2021 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 57 від 02.03.2021, Військово-лікарською комісією зроблено висновок про непридатність позивача до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час. Вказаним свідоцтвом встановлено наявність у позивача захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби, а також захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини (а.с. 12-13).

Позивач 08.02.2022 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою професійної працездатності, 25 % пов`язані з проходженням військової служби, та 10 % - пов`язані з захистом Батьківщини.

До вказаної заяви позивач надав: копію паспорта, ідентифікаційного номеру, копію військового квитка, копію довідки МСЕК, копію свідоцтва про хворобу № 57, довідки додаток № 13, копію витягу з наказу про звільнення № 125-рс від 29.06.2021, реквізити банку, копію посвідчення НОМЕР_2 , копію довідок АТО.

Листом № С/1299 від 18.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, направив директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому 15.11.2021 встановлено 10 % втрати працездатності. Також вказано, що Командування вважає, що ОСОБА_1 не має права на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 10 % 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено відсоток втрати працездатності.

Відповідно до п. 14 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45 судом встановлено, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги прапорщику в запасі ОСОБА_1 , якого 09.07.2021 звільнено з військової служби та 15.11.2021 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 35 % втрати працездатності (25 % - внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, 10 % - захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини довідка МСЕК серія 12 ААА № 011639 від 15.11.2021.

У цьому пункті також вказано, що згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 № 2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після її звільнення з військової служби.

Заявника звільнено з військової служби 09.07.2021, а 15.11.2021 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Крім цього, виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (передбачено з виконанням обов`язків військової служби).

Вказані обставини підтверджуються витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45 (а.с. 7).

Позивач вважає протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності таким, що порушує його охоронювані державою права та гарантії, відтак звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 7 частини 1 статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в розмірі 24,5 розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2021.

Судом встановлено, що згідно з довідкою Обласної МСЕК № 2 від 15.11.2021 серії 12 ААА № 011639 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35 % згідно свідоцтва про хворобу № 57, з них: 25 % захворювання так, пов`язані з проходженням військової служби; 10 % захворювання так, пов`язані із захистом Батьківщини. Також вказаною довідкою встановлено дату страхового випадку 02.03.2021 (а.с. 6).

Відтак на спірні правовідносини поширюється дія Порядку № 975, який набрав чинності з 24.01.2014.

У даному випадку відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні та виплаті спірної грошової допомоги, виходив з того, що, як Закон № 2011-XII, так і Порядок № 975, у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, не визначали права на такий вид соціального забезпечення за особами, які звільнені з військової служби, якщо ступінь втрати працездатності останніх настала пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби.

При цьому суд враховує те, що відповідно до свідоцтва про хворобу № 57 від 02.03.2021, Військово-лікарською комісією зроблено висновок про непридатність позивача до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час. Вказаним свідоцтвом встановлено наявність у позивача захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби, а також захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Тобто, втрата працездатності позивача відбулася під час проходження ним військової служби, та пов`язана з проходженням військової служби, а також із захистом Батьківщини. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення та виплати позивачу спірної допомоги.

При цьому, п. 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності); документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, або особа, звільнена з військової служби, якому (якій) виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, подає уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - восьмому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Судом встановлено, що позивачем надано третій особі разом з заявою від 08.02.2022 необхідні документи, визначені у п. 11 Порядку № 975, жодних недоліків у наданих документів ані відповідачем, ані третьою особою не встановлено.

Відтак суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування пункту 14 рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в розмірі 24,5 розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2021 суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 162 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби (абз. 1 п. 7 Порядку № 975).

Відповідно до п. 12-14 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Крім того, виплаті одноразової грошової допомоги передує прийняття Міноборони рішення про її призначення та видання керівником уповноваженого органу у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги. Тому позовна вимога у цій частині є передчасною, а відтак задоволенню не підлягає.

Разом з тим суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року та від 22 січня 2020 року у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

У справі, що розглядається, рішення Міністерства оборони України щодо визначення права на призначення спірної допомоги позивачу не є дискреційним, оскільки відповідач після надходження зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів може прийняти лише одне з двох допустимих рішень, а саме про призначення одноразової грошової допомоги позивачу. У той же час в силу приписів абз. 1 п. 7 Порядку № 975 визначення розміру такої допомоги є дискреційним повноваженням відповідача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення розміру такої допомоги задоволенню не підлягають.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат ОСОБА_1 не надано, відтак в силу приписів ст. 139 КАС України, такі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (03168 м. Київ пр. Повітрофлотський 6; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати пункт 14 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2022 № 45.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі, встановленому абз. 1 п. 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур