Справа № 380/11763/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Личаківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про визнання протиправною і скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною дії виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого документа;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову від 29.06.2022;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження ВП №681415078 та здійснити заходи по стягненню з відповідача недоплачених позивачу коштів у сумі 7354,00 грн.
Зокрема незважаючи на те, що заява про відкриття виконавчого провадження була написана в грудні 2021 року виконавчий провадження відкрито лише в січні 2022 року. Тобто державний виконавець відкрив провадження несвоєчасно. 29 червня 2022 року головний державний виконавець Курман Б.Г. виніс постанову про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні ВП №681415078, яку позивач отримав лише 16 серпня 2022 року. Своє рішення головний державний виконавець Курман Б.Г. мотивує тим, що у боржника на момент винесення постанови відсутні кошти на виплату боргу. Проте позивач вважає, що постанова є неправомірною і такою, що порушує його права та свободи, оскільки державний виконавець посилався на п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» як на правову підставу прийнятого рішення, відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу.
Ухвалою суду від 05.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі та залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Личаківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі третя особа).
Від третьої особи надійшли пояснення. Зазначено, що з метою виконання судового рішення та вимоги державного виконавця у даному виконавчому провадженні (в частині нарахування допомоги) боржником здійснено нарахування допомоги, тобто судове рішення та вимоги державного виконавця щодо здійснення нарахування допомоги стягувачу боржником виконано.
У судовому засіданні по розгляду справи позивач заявлені вимоги підтримав.
Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Третя особа явку представника не забезпечила, належним чином повідомлена про розгляд справи.
З огляду на викладене та характер спірних правовідносин, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження.
Суд заслухав доводи позивача, дослідив подані сторонами заперечення та пояснення, з`ясував фактичні обставини, та

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №380/12721/21 позов ОСОБА_1 до Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

08.12.2021 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №380/12721/21 щодо зобов`язання Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі, встановленому частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

12.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про прийняття до виконання вказаного виконавчого листа.

На примусове виконання виконавчого листа №380/12721/21 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 20.01.2022 відкрито виконавче провадження №68141507. Постанову про відкриття виконавчого провадження та одночасно винесені постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження і про стягнення виконавчого збору скеровано боржнику. Боржника повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 30.03.2022 №2603-вих-454 Личаківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомив державного виконавця, що метою виконання судового рішення та вимоги державного виконавця у даному виконавчому провадженні (в частині нарахування допомоги) боржником здійснено нарахування допомоги, тобто судове рішення та вимоги державного виконавця щодо здійснення нарахування допомоги стягувачу боржником виконано. Як вбачається із проведеного боржником нарахування/розрахунку, розмір допомоги, що підлягає виплаті стягувачу, становить 7354,00 грн. Виплата заборгованості згідно з рішенням суду у даному виконавчому провадженні та витрати на виконавче провадження здійснюється відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №902. Враховуючи зазначене, на даний час Личаківським відділом соціального захисту сформовано окремі списки за черговістю виконання рішень відповідно до пріоритетності спрямування коштів, визначеної пунктом 5 Порядку, в тому числі включено в список на виплату 7354,00 грн. разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 та в список на виплату виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 274,85 грн. у ВП №68141507 /арк.спр.43, 44/.

Враховуючи викладене, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні ВП №68141507 винесено постанову від 29.06.2022 про повернення виконаного документа стягувачу.

Вважаючи вказану постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2, 4 ст. 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України: «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону №1403-VIII).

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 6 ст. 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За правилами ч. 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Під час розгляду справи суд з`ясував, що не виконання рішення суду мотивоване відсутністю бюджетних коштів.

За правовим регулюванням ст.ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Водночас суд зазначає, що приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі листа боржника державним виконавцем зроблено висновок про наявність обставин, які виключають можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій в порядку статей 63, 75 Закону №1404-VIII, якими визначено умови і порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, та встановлена відповідальність за невиконання таких рішень. Фактично державний виконавець без будь-яких належних доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень, прийняв позицію боржника про те, що бюджетних асигнувань для нарахування та виплати ОСОБА_1 , недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, станом на 29.06.2022 недостатньо і дійшов висновку, що застосування заходів, передбачених Законом №1404-VIII, буде не результативним.

Ба більше суд наголошує, що спірна постанова, не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Зазначена норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанова відповідача не містить обґрунтування існування одної з них або декількох.

Оскільки в матеріалах виконавчого провадження, крім листа третьої особи, відсутні будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для нарахування виплати грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, згідно рішення суду, то постанова держаного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою і не дає підстав погодитися із відповідачем, що відсутні підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

При вирішенні спору суд враховує твердження відповідача про те, що невиконання судового рішення в частині виплати коштів особі за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Однак суд наголошує, що відповідно до вимог Закону №1404-VIII виконавець повинен добросовісно виконувати покладені законом обов`язки та використовувати надані йому повноваження (ст. 18 Закону №1404-VIII) та вжити усіх необхідних заходів для повного виконання рішення суду, а матеріали виконавчого провадження повинні містити докази про те, що боржником здійснено все для цього. У даному випадку відсутні підстави вважати, що виконавцем приписи Закону №1404-VIII були належно виконано.

Крім того, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі №619/562/18 наголосив на тому, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (справа «Жовнер проти України», №56848/00, §33, ЄСПЛ, від 29.06.2004).

Тобто відкривши виконавче провадження, державний виконавець був зобов`язаний вчинити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусове виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду в адміністративній справі на підставі виконавчого листа.

Відсутність коштів, як зазначалось, не може бути причиною невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. У зв`язку з цим, з позиції суду, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником у виконавчому провадженні є державний орган, діяльність якого не пов`язана з отриманням прибутку, що виключає можливість наявності права власності на майно, на яке, у тому числі, може бути звернуте стягнення.

Зважаючи на те, що Законом №1404-VIII примусове виконання рішень покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), повернення стягувачу виконавчого листа без виконання його з причин, викладених у спірній постанові (відсутність бюджетного фінансування) та підстав п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, не може вважатись правомірним. Постанова про повернення виконавчого документу без виконання порушує права позивача як стягувача, відновлення яких має бути здійснено шляхом її скасування.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування.

Щодо інших вимог позивача про зобов`язання поновити виконавче провадження ВП №681415078 та здійснити заходи по стягненню з відповідача недоплачених позивачу коштів у сумі 7354,00 грн. суд зазначає таке.

За змістом ч. 1 ст. 41 Закону № 1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, позивач помилково просить суд зобов`язати державного виконавця вчинити ті дії, які він зобов`язаний вчинити в силу приписів закону.

До того ж позовні вимоги в цій частині заявлені передчасно, оскільки виконавче провадження на сьогодні вважається завершеним і може бути відновлене лише на виконання рішення суду у цій справі, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Тому, суд з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, вважає достатнім визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову державного виконавця.

З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 77, 90, 139, 242-246, 268-272, 287, 294 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 29.06.2022 про повернення виконаного документа стягувачу винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні ВП №68141507.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Судовий збір не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кравців О.Р.