Справа № 160/21867/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/21867/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - Латиніна Дмитра Юрійовича
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022р. у справі №160/21867/21
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправною та скасування вимоги
ВСТАНОВИВ:

10.11.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії . /а.с. 1-7/

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2021р. вищезазначений адміністративний позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків адміністративного позову / а.с. 37-38/.

У встановлений судом строк позивачем зазначені судом недоліки адміністративного позову було усунуто / а.с. 41-47/ та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2021р. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії відкрито провадження у справі №160/21867/21 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 48-49/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог / а.с. 90-99/ на те, що навесні 2021р. з автоматизованої системи виконавчих проваджень йому стало відомо про те, що на виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби м. Дніпро знаходяться виконавчі провадження по стягненню з нього боргу з єдиного соціального внеску (далі- ЄСВ) та після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень йому стало відомо про те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято вимогу №Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. про стягнення з нього боргу з ЄСВ у розмірі 37788,74 грн. та вимогу №Ф-16533-53-У від 16.09.2021р. по стягнення з нього боргу з ЄСВ у розмірі 10462,54 грн.. Позивач вважає, ці вимоги відповідача необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що у період 01.01.2017р. по 29.03.2021р. він був офіційно працевлаштований та за його місцем роботи нараховувався та сплачувався за нього ЄСВ. Крім цього рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2021р. у справі №160/5944/21, яке набрало законної сили, визнані протиправними та скасовані вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату ОСОБА_1 боргу з ЄСВ №Ф-16533-53/64У від 04.02.2019р., №Ф-16533-53/64У від 13.02.2020р., №Ф-16533-53/64У від 16.11.2020р., тобто податковим органом вже приймались за ті ж самі періоди рішення, які були скасовані рішенням суду, і відповідач не виконав рішення суду і прийняв з того ж самого питання нові рішення. З огляду на наведене позивач просив суд визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки), складені ГУ ДПС у Дніпропетровській області №Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. та №Ф-16533-53-У від 16.09.2021р.; зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022р. у справі №160/21867/21 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу №Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. та №Ф-16533-53-У від 16.09.2021р., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. / а.с. 178-181/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу / а.с. 184-191/, з метою забезпечення розгляду цієї апеляційної скарги ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.08.2022р. витребувано з суду першої інстанції матеріали справи №160/21867/21 / а.с. 193/, які надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 12.08.2022р. разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 14.07.2022р. у цій справі / а.с. 196,198-206/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.08.2022р. у справі №160/21867/21 апеляційна скарга ГУ ДПС У Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022р. у справі №160/21867/21 залишена без руху та відповідачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги. / а.с. 207/

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 15.08.2022р. у справі №160/21867/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022р. у справі №160/21867/21 / а.с. 209/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні о 14 годин 30 хвилин 20.09.2022р. / а.с. 210/, про що судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлено учасників справи / а.с. 211-218/.

Відповідачем у встановлений судом апеляційної інстанції строк було усунуто зазначені судом недоліки апеляційної скарги / а.с. 220-223/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 13.09.2022р. у справі №160/21867/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС У Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022р. у справі №160/21867/21 / а.с. 224/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні о 14 годин 30 хвилин 20.09.2022р. / а.с. 225/, про що судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлено учасників справи / а.с. 226-231/.

Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 14.07.2022р. у цій справі в частині задоволених позовних вимог та постановити у цій частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити позивачу у їх задоволенні.

Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених ним вимог про зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 зробив безпідставний висновок щодо передчасності цих вимог оскільки відповідачем не виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2021р. у справі №160/5944/21, яке набрало законної сили, і саме невиконання цього рішення призвело до подальшого порушення прав позивача, тому просив суд рішення суду першої інстанції від 14.07.2022р. в частині відмови у задоволенні позовних скасувати та у цій частині позовних вимог постановити у справі нове рішення, яким зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 .

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та просив суд апеляційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області задовольнити, рішення суду першої інстанції від 14.07.2022р. у цій справі в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити у цій частині вимог нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу №Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. та №Ф-16533-53-У від 16.09.2021р..

Позивач ( та/або його представник) у судове засідання не з`явились, про день годину та місце розгляду справи судом повідомлені, надали письмове клопотання / а.с. 237/ у якому просять суд розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято вимоги:

- № Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. щодо сплати ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 37788,74грн. станом на 31.01.2021р. / а.с. 58/;

- № Ф-16533-53У від 16.09.2021р. щодо сплати ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 10462,54грн. станом на 16.09.2021р. / а.с. 112/;

і саме це рішення податкового органу відповідача у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, є предметом оскарження у цій справі.

Як встановлено під час розгляду цієї справи підставами для прийняття відповідачем вищезазначених рішень стала реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємцем, платником ЄСВ та не сплата ним у встановленому законом порядку і строки ЄСВ у період з 01.01.2017р. по 16.09.2021р., про що відображена інформація у інтегрованій картці платника податків / а.с. 59-61/, з якої вбачається наявність заборгованості за сплати ЄСВ у розмірі 37788,74 грн. станом на 31.01.2021р. .

При цьому судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 у періоди з 25.05.2014р. по 25.07.2019р., а з 01.08.2019 по 29.03.2021 працював на ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та ТОВ «Бадм ЛТД» / а.с. 17-18/ та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір.

Крім цього рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2021р. у справі №160/5944/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99968393, яке набрало законної сили 20.07.2021р. відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень) визнані протиправними та скасовані вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату ОСОБА_1 боргу з ЄСВ №Ф-16533-53/64У від 04.02.2019р., №Ф-16533-53/64У від 13.02.2020р. та №Ф-16533-53/64У від 16.11.2020р..

З долученої до матеріалів цієї справи копії вищезазначеного рішення суду / а.с. 19-26/ вбачається, що судом під час розгляду справи №160/5944/21 встановлено:

- що у період з 12.03.2009р. по 30.03.2021р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець та перебував на обліку у контролюючих органах як платник податків і зборів, а також платник ЄСВ, у період з 25.05.2014р. по 25.07.2019р. він працював на ПАТ «ДТЕК Придніпровська» та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», а у період з 01.08.2019р. по 29.03.2021р. на ТОВ «Бадм ЛТД» і факт сплати ЄСВ за ці періоди роботодавцями ОСОБА_1 не заперечується ГУ ДПС у Дніпропетровській області;

- ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято: вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу з ЄСВ №Ф-16533-53/64У від 04.02.2019 на суму 18276, 72 грн.; вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу з ЄСВ №Ф-16533-53/64У від 13.02.2020 на суму 2754, 18 грн.; вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу з ЄСВ №Ф-16533-53/64У від 16.11.2020 на суму 6295,30 грн., і ця заборгованість виникла у ОСОБА_1 через несплату ним ЄСВ за 2017-2020 рр.

Отже з урахуванням зазначеного, предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимог відповідача №Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. та №Ф-16533-53-У від 16.09.2021р. з огляду на наявність у позивача , як фізичної особи-підприємця, обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, з урахуванням того, що позивач у періоди з 25.05.2014р. по 25.07.2019р., та з 01.08.2019р. по 29.03.2021р. був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір, а також з урахуванням наявності набравшого законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2021р. у справі №160/5944/21 у якій ти ж самі сторони що у справі №160/21867/21 та аналогічний предмет спору - правомірність прийняття ГУ ДПС у Дніпропетровській області рішень вимог про сплату ОСОБА_1 боргу за той самий період та у тому ж самому розмірі.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так нормами ПК України надано визначення, серед іншого, наступних понять для цілей оподаткування:

- самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу);

- працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ), відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами ст. 2 Закону визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону Також встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Крім цього ч. 1 ст. 1 Закону, зокрема п. 3 та п. 10, надано визначення наступним поняттям:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

При цьому платниками єдиного внеску, відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону , є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок, відповідно до абз. 1 п. 1 ,2 ч. 1 ст. 7 Закону нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Але незважаючи на вищенаведені норми законодавства, які регулюють питання адміністрування ЄСВ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо адміністрування ЄСВ при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

Сукупний аналіз наведених норм чинного законодавства дають можливість зробити висновок про те, що платниками єдиного соціального внеску є, серед інших фізичні особи-підприємці, і необхідною умовою для сплати такою особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження цією особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ, оскільки саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць, але при цьому за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене дає підстави для висновку про те, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником, а в іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наведене відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття спірної вимоги тлумачення норм Закону, яке полягає у необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, не можуть бути прийняті судом до уваги та ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм чинного законодавства оскільки у разі застосування такої конструкції адміністрування ЄСВ це призведе до подвійної сплати ЄСВ (безпосередньо особою та роботодавцем) за один і той самий період і за одну і ту саму особу, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний висновок щодо застосування норм Закону під час розв`язання побідних відносин зроблено Верховним Судом та викладено у постановах від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19), від 04.12.2019р. у справі №440/2149/19.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи у їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що відповідач, які у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття рішень вимог №Ф-16533-53/64 від 04.02.2021р. та №Ф-16533-53-У від 16.09.2021р. про сплату ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ, діяв не у спосіб визначений чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для визнання протиправними та скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень, і суд першої інстанції постановив обґрунтоване рішення щодо задоволення цієї частини позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем у справі позовних вимог про зобов`язння ГУ ДПС у Дніпропетровській області закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 , то колегія суддів з огляду на те, що предметом спору у цій справі оскарження прийнятих відповідачем вимог про сплату ОСОБА_1 боргу з ЄСВ, якими визначено розмір заборгованості, то з огляду на положення ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №5 від 12.01.2021р., Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24.11.2014р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.12.2014р. за № 1553/26330, з урахуванням того, що вимога про сплату боргу з ЄСВ вважається відкликаною у разі, серед іншого, якщо вона скасована рішення суду у день набрання судовим рішенням законної сили, то ці позовні вимоги є передчасними і на момент розгляду цієї справи відсутні підстави вважати, що право позивача на формування в інтегрованій картці платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 через скасування рішення суду, яке набрало законної сили, вимог про сплату боргу, буде порушено відповідачем у майбутньому, тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог у цій справі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 14.07.2022р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційні скарги відповідача та позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, апеляційних скарг, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022р. у справі №160/21867/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 03.10.2022р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко