Справа № 260/689/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дору Ю.Ю.

28 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/689/21 пров. № А/857/10189/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б.,Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.

представника апелянта: Радь І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі № 260/689/21 за адміністративним позовом Державного підприємства "Ужгородське лісове господарство" до Ужгородської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

26.02.2021р. позивач, Державне підприємство "Ужгородське лісове господарство" звернувся із позовом до Ужгородської міської ради, третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п.1.26 п.1 Рішення Ужгородської міської ради від 04.06.2020р. №1988 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок".

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2022р. позов задоволено повністю. Суд визнав протиправним та скасував п.1 пп.1.21 Рішення Ужгородської міської ради від 04.06.2020р. №1988 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", яким надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у власність площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт Ужгородська міська рада подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 р. скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволенні позову відмовити.

Крім того, не погодився із рішенням суду першої інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу у якій просить суд апеляційної інстанції рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2022р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Представник апелянта третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Інші особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

пп.1.21 п.1 рішення Ужгородської міської ради від 04.06.2020р. №1988 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На виконання даного пункту рішення міської ради ОСОБА_1 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :49:001:0462.

Суд першої інстанції погодився з твердженнями позивача, що дана спірна земельна ділянка перебуває в постійному користуванні та знаходиться на території ДП «Ужгородське лісове господарство», що підтверджується державним актом серії 1-ЗК № 000387, планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (планшет №2 1988р.), матеріалами лісовпорядкування (планшет № 2 -2010р.), листом Закарпатської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" від 20.01.2021р. №1/51,

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями ст.118 ЗК України.

Зокрема, ч.6, ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.36 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях місцевої ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинним законодавством передбачений спеціальний порядок отримання для громадян які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності земельної ділянку у власність, серед якого першочергово передбачено отримання рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту.

Крім того, визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Так, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконала всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Перебування земельної ділянки в постійному користуванні не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до положень ч.7 ст. 118 ЗК України.

Такий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 02.07.2020р. у справі № 825/2228/18.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення.

Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) суд дійшов висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

У постановах Верховного Суду від 28.09.2021р. у справі № 815/6942/17, 28.09.2021р. у справі № 462/4395/17, від 22.10.2020р. у справі №815/7279/16, від 11.12.2019р. у справі № 814/1241/16, від 15.09.2020р. у справі № 815/3055/17 та інших суд дійшов висновків, про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених ч.7 ст. 118 ЗК України.

ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на час звернення ОСОБА_1 до органу місцевого самоврядування та прийняття оспорюваного рішення, будь-яких перешкод, обмежень, застережень, додаткових умов чи заборон, які б унеможливлювали надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на які мав законні сподівання останній, із сторони відповідача були відсутні.

При цьому, ОСОБА_1 дотримав встановлений законом порядок у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та подав всі необхідні документи передбачені положеннями ЗК України, що не спростував позивач.

Отже, дії ОСОБА_1 свідчать про добросовісний характер та правомірне очікування, законне сподівання щодо завершення процесу приватизації та отримання спірної земельної ділянки у власність, у встановленому законом порядку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг, що позивач Державне підприємство «Ужгородське лісове господарство» не є учасником оспорюваного рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Тобто, дане рішення не порушує його права та не встановлює будь-яких обов`язків.

Із змісту ст.2 КАС України видно, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Питання, які порушує Державне підприємство «Ужгородське лісове господарство» , в даній справі на стадії прийняття рішення органом місцевого самоврядування, не можуть розглядатись та досліджуватись, оскільки рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в подальшому у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель по вул. Запорізькій, Ужгородська міська рада не приймала та не розглядала, що свідчить про передчасність позовних вимог.

Тобто, твердження позивача про накладення земельних ділянок та віднесення спірної земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд до земель, які належать на будь-яких правах Державному підприємству «Ужгородське лісове господарство» до земель його відання, не може мати місце розгляду в даній адміністративній справі, а у відповідності до вимог ЗК України порушені питання досліджуються на земельних комісіях при затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки.

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД проти Ірландії» від 29.11.1991р., видно, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Поняття майно у ст.1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як майно в цілях даного положення. Відповідно, вказана стаття може застосовуватися для захисту обґрунтованих сподівань та правомірних очікувань, щодо певного стану речей у майбутньому.

Верховний Суд в постанові від 30.08.2018р. у справі № 817/586/17 дійшов висновку, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, одним із суттєвих елементів якого є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема, через принцип належного урядування. Принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і найбільш послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, Європейський суду з прав людини у справі справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96 дійшов висновків, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі №813/1631/14.

Разом з тим, з висновку експерта №СЕ-19/107-22/1378-ЗТ від 23.03.2022р. видно, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :49:001:0462, яка розташована в м.Ужгород по вул. Запорізькій, не входить до земель Ужгородського державного лісового господарства, межі яких визначені державним актом постійного користування серії 1 ЗК № 000387 від 24.12.1996р.

В ст.72 КАС України видно, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Колегія суддів вважає, помилковими висновки суду першої інстанції, про те що спірна земельна ділянка накладається на землі лісового фонду з покликанням на лист Закарпатської регіональної філії державного підприємства «Центр державного кадастру» від 20.01.2021р. № 1/51. Оскільки, спростовується вказаним висновком експерта №СЕ-19/107-22/1378-ЗТ від 23.03.2022р. Зокрема, експерт попереджений за відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків. (ст.ст. 384,385 КК України)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Ужгородської міської ради при прийняті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у справі № 260/689/21 скасувати та прийняти нову постанову.

В позові Державного підприємства "Ужгородське лісове господарство" до Ужгородської міської ради, третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п.1.26 п.1 рішення Ужгородської міської ради від 04.06.2020р. №1988 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
У зв`язку із терористичним актом держави - агресора 10.10.2022р. та відсутністю електроенергії у Восьмому апеляційному адміністративному суді та у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Хобор Р.Б. у відпустці 11.10.2022р, повний текст судового рішення складено та підписано 12.10.2022 р.