Справа № 757/55509/18-а
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду м.Києва від 30.11.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи - Заступника директора Департаменту - начальника відділу ПВР Департаменту виконавчої служби МЮУ Клименка Романа Васильовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича від 05.10.2018 про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30.11.2021позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, перебуває виконавче провадження №55583162 від 22.01.2018 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м.Києва №759/16206/14-ц, боржником в якому є ПрАТ «Компанія «Райз», а стягувачем - компанія «NIBULON S.A.».

Відповідно до вказано виконавчого листа суд вирішив, визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014 №4323А(і), згідно з яким рішення арбітражного суду першого рівня змінюється, відповідно до висновків цього рішення.

Заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. 05.10.2018 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення та постановлено притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 1 700 грн. за порушення частини першої статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності до статті 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що до адміністративної відповідальності притягнуто позивача як фізичну особу, яка не вчиняла жодного правопорушення; позивача не було повідомлено про розгляд вказаної справи, за результатом якої винесено оскаржувану постанову, у зв`язку з чим позивач не зміг скористатись своїми правами; протокол про адміністративне правопорушення був складений з грубими порушеннями.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктами 1, 14 частини третьої цієї статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні <...>.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що учасники виконавчого провадження зобов`язані виконувати вимоги виконавця, у тому числі своєчасно з`являтися за його викликом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому провадженні №55583162 04.09.2018 державним виконавцем на підставі керівнику боржника (ПрАТ «Компанія «Райз») рекомендованими поштовими відправленнями № 393 і № 385 надіслано виклик державного виконавця від 30.08.2018 №055583162/20.1-4/23, яким від позивача вимагалось особисто з`явитись до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Січових стрільців, 73) 11.09.2018 о 10:00 год. і надати пояснення з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні ВП №55583162, зокрема, щодо стану виконання ПрАТ «Компанія «Райз» виконавчого листа №759/16206/14-ц, виданого Святошинським районним судом міста Києва 28.12.2017 на виконання ухвали апеляційного суду міста Києва від 06.12.2017, і майнового стану ПрАТ «Компанія «Райз».

Вказаний виклик державного виконавця був вручений боржнику 07.09.2018 відділенням поштового зв`язку Київ-115 ПАТ «Укрпошта», що підтверджується службовим чеком та звітом системи відстеження поштових відправлень.

Отримання ПрАТ «Компанія «Райз» вказаного виклику сторони заперечують, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що керівника ПрАТ «Компанія «Райз» належним чином повідомлено про виклик державного виконавця.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ПАТ «Компаня «Райз» (на момент відкриття виконавчого провадження ВП № 55583162) і ПрАТ «Компанія «Райз» (на момент винесення оскаржуваної постанови від 05.10.2018) є ОСОБА_1 .

Не зважаючи на викладене, позивач у визначений у виклику виконавця час не прибув, у зв`язку із чим був складений протокол про адміністративне правопорушення №4 від 24.09.2018, у якому зафіксовано наведені факти.

Вказаний протокол направлений ПрАТ «Компанія «Райз» рекомендованим поштовим відправленням № 855 та отриманий адресатом 06.11.2018, що підтверджується службовим чеком та звітом системи відстеження поштових відправлень.

Також, виконавцем 01.10.2018 направлено виклик-повідомлення керівнику ПрАТ «Компанія «Райз» ОСОБА_1. про розгляд справи від 25.09.2018 №55583162/20.1-4/23, яке було отримане 04.10.2018, що підтверджується службовим чеком та звітом системи відстеження поштових відправлень.

Водночас, відомостей про те, що позивач прибув на розгляд справи про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

У зв`язку із викладеним, відповідачем прийнято оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, згідно якої на позивача у відповідності до стаття 188-13 КУпАП накладено адміністративне стягнення за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця.

Статтею 188-13 КУпАП передбачено, що невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, <…> неявка без поважних причин за викликом державного виконавця, приватного виконавця - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Звертаючись до суду із позовом, позивач, з яким погодився і суд першої інстанції, наполягав на тому, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як фізичну особу, а не як посадову особу ПрАТ «Компанія «Райз». На переконання позивача, у якості фізичної особи ним порушень не здійснювалося. При цьому, позивач вказує про те, що виклики та повідомлення направлялися керівнику ПрАТ «Компанія «Райз», а не йому як фізичній особі.

Колегія суддів вважає такі доводи цілком некоректними, оскільки за даних обставин керівником юридичної особи ПрАТ «Компанія «Райз» є одна особа - ОСОБА_1 , який за визначенням статті 24 Цивільного кодексу України є фізичною особою. Назва посади керівника ПрАТ «Компанія «Райз» або ж статус фізичної особи-керівника саме як посадової особи товариства не змінює суб`єкта, який за даних обставин має виконувати вимоги виконавця та нести відповідальність за їх невиконання. Таким суб`єктом є фізична особа - ОСОБА_1 , який є посадовою особою ПрАТ «Компанія «Райз» та, відповідно, займає посаду його керівника.

Відтак, визначення чи не визначення у викликах та повідомленнях державного виконавця, у протоколі про адміністративне правопорушення а також і у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності того чи іншого правового статусу особи, якій адресовані відповідні документи, не змінює такої особи та не знімає з неї обов`язку виконання приписів норм чинного законодавства та несення відповідальності за невиконання таких норм.

У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідну згадану вище кореспонденцію отримувалося ПрАТ «Компанія «Райз», керівником якої є позивач, то останній є таким, що був належним чином повідомлений про необхідність прибуття за викликом виконавця та про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Також з наведених вище обставин, позивач є належним суб`єктом відповідальності за статтею 188-13 КУпАП.

Відтак, відповідні доводи позивача та мотиви суду першої інстанції відхиляються колегією суддів.

Звертаючись до суду із позовом, позивач також і вказував про те, що не міг об`єктивно прибути за викликом виконавця, оскільки згідно повістки слідчого СУ ГУ НП у м.Києві Нечваль М.Ю. від 06.09.2018 здійснено виклик громадянина України ОСОБА_1 з необхідністю з`явитися 11.09.2018 о 10.30 год. до СУ ГУ НП у м.Києві для участі у проведенні допиту у кримінальному провадженні №0000653 у якості свідка.

Колегія суддів наголошує на тому, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач повідомляв про викладену обставину виконавця або ж відповідача, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач неповно з`ясував обставини адміністративного правопорушення чи порушив будь-які норми матеріального права.

Щодо доводів позивача та мотивів суду першої інстанції про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубими порушеннями, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Колегія суддів наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення №4 від 24.09.2018 наведеним вимогам відповідає у повній мірі.

У свою чергу, позивач та суд першої інстанції посилаються на те, що вказаний протокол не містить інформації, визначеної формою протоколу, яка є додатком 11 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Водночас, відсутність у протоколі інформації про сторін виконавчого провадження, суми, яка підлягає стягненню, посаду та місце роботи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обставиною, що свідчить про незаконність такого протоколу. Неповне заповнення інформації, яка передбачена формою протоколу, необхідність зазначення якої норми чинного законодавства не вимагають, не є підставою для звільнення особи, яка вчинила правопорушення, від відповідальності.

Посилання на порушення строку складення протоколу суд апеляційної інстанції відхиляє.

Так, згідно частини другою статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказана норма визначає строк, протягом якого має бути складений протокол. При цьому, початком перебігу такого строку є момент виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Матеріали справи не мітять доказів того, що станом на час складення протоколу позивача, як особу, яка вчинила правопорушення, було виявлено виконавцем, або ж відомостей про те, що позивача було виявлено саме у день вчинення порушення, а тому, підстави ввжати що виконавцем був порушений строк складення протоколу, відсутні.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції у ході судового розгляду не було встановлено обставин допущення відповідачем порушень при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 30.11.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи - Заступника директора Департаменту - начальника відділу ПВР Департаменту виконавчої служби МЮУ Клименка Романа Васильовича про скасування постанови залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких