Справа № 160/11478/22
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Форт.Уна» до Дніпровської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови,-
02.08.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Форт.Уна» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровськоїмитниці (далі - відповідач), в якому просить:
- встановити, що позивач на день подання 29.06.22 митної декларації №UA110130/2022/009954 мав право на звільнення від сплати ввізного мита та податку на додану вартість за приписами підпункту 69.23 Податкового кодексу України й пункту 911 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодеку України, визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці від 29.06.22 №UA110130/2022/000249.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року адміністративний позов залишено без руху, через невідповідність ч. 3 ст. 161 КАС України.
Позивачем, у встановлений судом строк, було усунено недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з 05.09.2022 року, відповідно до ч. 5ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача та продовжено строк для підготовки та надання до суду відзиву проти позову.
06.09.2022 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що відповідно до положень чинного законодавства встановлено, що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться ( пересилаються) на митну території України для вільного обігу, здійсюється, з урахуванням таких особливостей: звільняються від оподаткування ввізним митом товари, що ввозяться( пересилаються) на митну територію України підприємствами для вільного обігу, крім спирту етилового та інших спритових дистилятів, алкогольних напоїв, пива ( крім « живого» бродіння), тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, рідин, що використовуються в електронних сигаретах ( код пільги «223»). За кодом пільги «224» з податку на додану вартість для платників єдиного податку першої, другої та третьої групи також застосовуються преференції на імпорт товарів з 01 квітня 2022 року на період дії воєнного стану. За митною декларацією від 29.06.2022 року №UA110130/2022/009954 пропуск через митний кордон України товарів здійснено -10.05.2021 року, тобто у період до набрання чинності законом. Наведені обставини унеможливлюють застосування податкових пільг за ввезення заявленого товару, що стало підставою для прийняття оскаржуваної картки відмови. Отже, з урахуванням вищевикладеного відповідач вважає, що картку відмови ними було прийнято правомірно та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
07.09.2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Форт. Уна» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує, що законом визначено лише початкову дату застосування пільги та не надано роз`яснень стосовно того, що його дія не поширюється на товари, які було ввезено на митну територію України раніше. Вказує, щодо безпідставного тлумачення відповідачем норм чинного законодавства та наполягає на задоволенні позовних вимог.
15.09.2022 року від Дніпровської митниці надійшли додаткові пояснення у справі. Відповідач спростовує доводи позивача, що викладені у адміністративному позові та у відповіді на відзив та вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення Дніпровська митниця діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.
Відповідно до положеньст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідност. 229 Кодексу адміністративного судочинства Україниу разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Форт.Уна» зареєстровано 31.07.2007 року, основний вид економічної діяльності за кодом КВЕД 46.31 оптова торгівля фруктами й овочами.
Так, 08.03.2021 року між ТОВ «Компанія Форт.Уна» (покупець) та компанією «NAFOODS GROUPS JOINT STOCK COMPANY» (В`єтнам) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №030821 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, що визначені в виставлених постачальником інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту.
29.06.2022 року Дніпровською митницею прийнято рішення про відмову у митному оформленні №UA110130/2022/000249 із зазначенням наступного обгрунтування:
Карткою відмови також роз`яснено декларанту вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме необхідність подання нової митної декларації заповненої відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Мінфіна України від 30.05.2012 № 651, зі сплатою митних платежів без застосування 223,224 преференцій на товари, вірно заповнити графи 36, 47,15,18,21,25,26,29.
01.07.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Форт.Уна» подано нову митну декларацію №UA110130/2022/010312, якою товар випущений у вільний обіг зі сплатою митних платежів без заявлених пільг за кодами 223 та 224, відомості про що містяться у графах 36»Преференц», 47 «Нарахування платежів» та гр. В «Подробиці розрахунків».
Незгода позивача з підставами, що стали причиною для винесення картки відмови Дніпровською митницею та з метою встановлення права на пільгове ввезення товару, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1ст. 4 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами ст. 337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті УІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 статті VІІ «Оцінка товару для митних цілей» ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
29.06.2022 року Дніпровською митницею прийнято рішення про відмову у митному оформленні №UA110130/2022/000249 із зазначенням наступного обгрунтування:
Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану від 24.03.2022 № 2142-ІХ, який набрав чинності 05.04.2022, доповнено Податковий кодекс України підпунктом 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ, за змістом якого, тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення товарів на митну територію України у митному режимі імпорту суб`єктами господарювання, які зареєстровані платниками єдиного податку першої, другої та третьої групи, крім фізичних та юридичних осіб, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу.
Тобто позивачем було двічі подано декларації на митне оформлення однієї поставки товару, яку було задекларовано вперше 06.05.2021 року.
При цьому представником позивача в адміністративному позові та у відповіді на відзив неодноразово наголошувалось щодо недосконалості національного законодавства та акцентувалась увага суду на тому, що цей закон не містить часового обмеження щодо дати ввезення товару, а ключовим аспектом у його застосуванні є саме дата подання митної декларації.
Щодо зворотної дії вищевказаного Закону в часі, на яку сторони неодноразово звертали увагу, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац 2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
Водночас, склалася ситуація, коли внесені Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану від 24.03.2022 № 2142-ІХ зміни до підпункту 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що визначали початок регулювання спірних правовідносин, врегульовуючи їх починаючи з 01.04.2022 року, проте зазначені зміни до вказаного нормативно-правового акту набрали чинності тільки 05.04.2022.
Таким чином, склад норми ПК України, а саме - підпункт 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ, на думку суду, містить певний недолік нормотворчої техніки, що вказує на неналежну якість закону.
В даному аспекті суд зазначає, що конституційний принцип верховенства права знайшов своє закріплення та був деталізований у статтях 2, 6 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), які передбачають, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права; суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Варто звернути увагу, що стаття 6 КАС України, унормовуючи обов`язок суду при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права, окремо акцентує увагу на визначенні суті цього принципу: «людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави».
Безперечно, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону». Однак, у практиці трапляються непоодинокі випадки, коли закон неповною мірою відповідає таким критеріям.
Стосовно цього критерію у пунктах 11 та 75 Висновку № 11 (2008) Консультативної Ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» зазначено про те, що до числа зовнішніх показників, від яких залежить якість судового рішення, відноситься якість законів, прийнятих законодавчими органами (зокрема, досконалість написання проєктів законів або чіткість у змісті законів, а також відсутність порушень процесуальних правил).
Крім того, Венеційська Комісія виходить з того, що перешкоди для дієвого виконання приписів актів права можуть виникати не лише внаслідок незаконної чи недбалої дії з боку органів влади, але й через те, що якість законодавства унеможливлює таке виконання. Тому, надзвичайно важливим є те, щоб ще до ухвалення приписів актів права було здійснено їх оцінювання на предмет можливості їх практичного виконання, а також щоб мала місце перевірка вже після їх ухвалення на предмет того, чи їх може бути застосовано або ж чи їх застосовано в дієвий спосіб. Це означає, що коли йдеться про правовладдя, то має здійснюватись оцінювання законодавства ex ante та ex post. Ідея правовладдя передбачає систему чітких та передбачуваних приписів права, відповідно до яких кожному належить право на ставлення до нього з боку всіх суб`єктів ухвалення рішень на основі гідності, рівності й розумності та відповідно до приписів права.
Окремо варто звернути увагу на рішення ЄСПЛ, в яких було констатовано порушення Україною положень Конвенції, у тому числі, з огляду на застосування положень закону, який не відповідає критерію «якість закону».
З урахуванням викладеного, за обставин, коли публікація нормативно - правого акту мала місце пізніше, аніж окремі правовідносини, що ним врегульовані, на глибоке переконання суду, зазначена обставина не повинна нести у собі негативний вплив на тих добросовісних платників податку, які своєчасно (у т.ч. станом на 01.04.2022) виконали свій податковий обов`язок - сплативши загально-обов`язкові платежі, на відміну, від тих які зобов`язані були його виконати, однак з тих чи інших підстав цього не зробили, і в подальшому (вже після 05.04.2022) були також звільнені від їх сплати.
З наведеного випливає, що положення підпункту 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в редакції Закону № 2142-ІХ від 24.03.2022, повинні застосовуватися виключно з 01.04.2022 року, оскільки є пряма вказівка про це у вказаному підпункті ПК України.
З наведеного вище можна зробити висновок, що виходячи з того обсягу наданих до суду первинних документів та наданих до митного оформлення документів можливо вказати про правомірність прийняття оскаржуваного рішення відповідача.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок з приводу застосування цих положень Митного кодексу Українивикладено у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі №21-127а15.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем було помилково зазначено преферернції щодо пільги зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість, оскільки такі пільгові категорії розповсюджуються на товари, що імпортуються починаючи з 01 квітня 2022 року, а цей товар було ввезено на митну територію України 10.05.2021 року.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, якими мотивована спірна картка відмови митного органу №UA110130/2022/000249 від 29.06.2022 є обґрунтованою та позивачем було помилково застосовано норми чинного законодавства стосовно податкових пільг.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що митним органом оспорювана картка відмови №UA110130/2022/000249 від 29.06.2022 року прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачено чинним законодавством.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача щодо протиправності рішень Дніпровської митниці, а тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства Українидатою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Форт.Уна» до Дніпровської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець