Справа № 560/6139/21
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6139/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

05 жовтня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.,

представник позивача: Романюк В.М.

представник відповідача: Ступак О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" №1722/17-01 від 15.10.2014, прийняте ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у місті Києві.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві форми Р №1722/17-01 від 15.10.2014 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що сума прощеного боргу є доходом платника податку, а тому повинна включатись до його загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

27 вересня 2022 року від позивача, через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.07.2008 року між ОСОБА_1 та АТ "УКРСИББАНК" укладено договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 187 722,00 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 909 475,55 гривень за курсом НБУ на день укладання договору.

Відповідач посилається на те, що у жовтні 2013 року ПАТ "УкрСиббанк" прийняло рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача розмір якої станом на 08 жовтня 2013 року становила 203 585,91 доларів США (в еквіваленті 1 627 262,18 гривні по курсу НБУ).

У зв`язку з анулюванням боргу ПАТ "УкрСиббанк" 08.10.2008 вручило ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України), в якому, зокрема, зазначило, що відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, з якого необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Крім того, суму, анульованого позивачу боргу в розмірі 1627262,18 грн ПАТ "УкрСиббанк" відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 4 квартал 2013 року.

У вересні 2014 року на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 ст. 82 ПК України (далі ПК України) та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 05.09.2014 № 1093 відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питання повноти та своєчасності сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 36 і 176, абзацу д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, статті 179 Податкового Кодексу України та неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік у зв`язку з отриманням доходу як додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) банком за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, сума якого відповідно до форми 1-ДФ за 2013 (4 кв.) складає 1 627 262,18 грн., та несплатою податку на доходи фізичних осіб з зазначеного доходу.

За результатами перевірки складено акт від 18.09.2014 №1207/17-01/, на підставі якого відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Р" №1722/17-01 від 15.10.2014 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 345676, 46 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 276405, 17 грн. та штрафними санкціями в сумі 69271,29 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України ( підпункт 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПКУкраїни (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

У абзаці другому пункту 164.1 статті 164 ПК України зазначено, що загальний оподатковуваний дохід- будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Так, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

При цьому, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21 травня 2018 року у справі № 820/7182/16 (адміністративне провадження №К/9901/31603/18), від 14 червня 2018 року у справі № 823/112/16 (адміністративне провадження №К/9901/27723/18) та від 08 червня 2018 року у справі №814/574/16 (адміністративне провадження №К/9901/28510/18).

З матеріалів справи з`ясовано, що з метою з`ясування правового статусу складових суми заборгованості позивача за кредитним договором від 30.07.2008, укладеним між позивачем та AT «УКРСИББАНК», які були анульовані кредитором (основна сума кредиту (тіло кредиту), відсотки, штрафи, пеня), ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.12.2021 витребувано з АТ "УКРСИББАНК" розрахунок анульованого ОСОБА_1 боргу, із зазначенням основної суми боргу та відсотків нарахованих у зв`язку з несвоєчасною сплатою.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, АТ «Укрсиббанк» листом від 20.12.2021 №1978 БТ повідомило суд, що анульований позивачу борг в розмірі 203 585,91 доларів США (1627262,18 грн) складається з основного боргу в сумі 167606,90 доларів США та відсотків за користування кредитом в сумі 35979,01 доларів США.

Таким чином, зміст вказаного листа свідчить, що позивачу було здійснено анулювання (прощення) не лише основної суми боргу, але й нарахованих відсотків останньому за кредитним договором.

При цьому, матеріали справи свідчать та не спростовано відповідачем під час апеляційного розгляду справи, що при визначенні оподатковуваного доходу платника податків, до отриманого ОСОБА_1 доходу було включено як основну суму боргу (кредиту), так і суму прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням проценти, нараховані позивачу за Кредитним договором в сумі 35979,01 дол. США.

Однак дані обставини не з`ясовувалися контролюючим органом як під час проведення перевірки, так і під час винесення спірного податкового рішення.

Так, колегією суддів зі змісту акта перевірки № 1207/17-01/ від 18.09.2014 з`ясовано, що ДПІ у Шевченкіському районі ГУ Міндоходів у м.Києві направляло до АТ "Укрсиббанк" запит щодо отриманих за кредитним договором №0 доходів, однак до отримання відповіді, скориставшись відомостями інформаційної бази ДРФО здійснило нарахування на суму 1627262,18 грн., яка як вбачається із листа АТ "Укрсиббанку" включає в себе і тіло кредиту, і відсотки.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки відповідачем невірно проведено розрахунок грошового зобов`язання, а саме-за основу контролюючим органом взято завищену суму отриманого позивачем додаткового блага.

Водночас, суд вважає недоцільним скасовувати податкове повідомлення-рішення в частині завищення грошового зобов`язання, оскільки в будь-якому випадку, зважаючи на вищевикладене, таке повідомлення-рішення, у відповідності до ст. 60 ПК України, буде вважатись відкликаним.

До того ж, розрахунок та нарахування грошового зобов`язання віднесено до виключної компетенції контролюючого органу, а тому колегія суддів не вважає за необхідне та можливе втручатися у повноваження контролюючого органу та самостійно розраховувати суму грошового зобов`язання позивача.

Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2022 року у аналогічній справі № 802/692/16-а, якою залишено без змін Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2022 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.