Справа № 300/3524/22
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2022 р. справа № 300/3524/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), 05.09.2022 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування ОСОБА_2 при призначенні пенсії:

до загального стажу роботи, стаж періоду його роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис»:

? з 29.03.2011 по 30.04.2011, з 17.05.2011 по 15.03.2012 та з 05.04.2012 по 13.03.2013 на посаді електрогазозварника;

? з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 01.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду.

до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи:

в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з 22.08.1992 по 28.06.2000 (7 років 10 місяців 7 днів) на посаді електрозварника ПРЦ БО;

? в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис» з 29.03.2011 по 15.03.2012 (11 місяців 16 днів) та з 05.04.2012 по 13.03.2013 (11 місяців 9 днів) на посаді електрогазозварника;

? в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис» з 25.04.2013 по 06.04.2014 (11 місяців 13 днів), з 27.05.2014 по 01.09.2014 (3 місяці 6 днів), з 30.09.2014 по 01.05.2015 (7 місяців 2 дні), з 15.06.2015 по 10.06.2016 (11 місяців 27 днів), з 11.06.2016 по 06.06.2017 (11 місяців 27 днів), з 14.07.2017 по 11.07.2018 (11 місяців 27 днів), з 13.07.2018 по 12.07.2019 (1 рік) на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду.

Зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії на пільгових умовах по Списку №2 з моменту її призначення, з урахуванням вищевказаного періоду роботи в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис» та, відповідно, з урахуванням заробітної плати, яку позивач отримував у вказаних підприємствах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, всупереч вимогам законодавства України безпідставно не зарахував при призначенні пенсії вищезгадані періоди роботи позивача як до загального так і до пільгового стажу роботи. При цьому, позивач відмітив, що посади, які він займав у вказані вище періоди (протягом 1988 2022 років), а саме електрозварника та помічника бурильника передбачено Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які були чинними на період його роботи. У зв`язку із цим, така бездіяльність відповідача щодо не зарахування згаданих періодів роботи до загального стажу роботи та стажу роботи за Списком №2 є, на думку позивача, протиправною, яку можна розцінити як свавільне порушення прав людини.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.64-65).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.09.2022. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Просила суд в задоволенні позову відмовити, зокрема зазначивши, що 09.06.2022 позичав звернувся в Головне управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Починаючи з 16.03.2022 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 при загальному стажі роботи 29 років 6 місяців 21 день, в тому числі стаж за Списком №2 становить 16 років 2 місяці 5 днів. Крім того, представник відповідача відмітила, що як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. При цьому, в Головному управлінні відсутня інформація з Пенсійного фонду російської федерації про сплату внесків за вказаний період. Також представник відповідача послалась на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі №300/1828/21, в якій суд зауважив, що позивач, як застрахована особа, має право самостійно звернутись до органів Пенсійного фонду російської федерації щодо отримання даних, які містяться в його індивідуальному особовому рахунку. Окрім цього, відповідачем зазначено, що оскільки довідки про заробітну плату за спірний період на території російської федерації, надані позивачем, не підтверджені первинними документами, відсутні підстави для врахування їх при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії. З урахуванням наведеного, представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.68-70).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази і відзив, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.06.2022 звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пільгової пенсії за Списком №2, до якої було долучено документи на підтвердження трудової діяльності та отриманих доходів, зокрема: довідку ПАТ «Укрнафта» про підтвердження наявного трудового стажу (пільгового стажу за Списком №2) для призначення пенсії ПАТ «Укрнафта» від 14.04.2022 за №01/01/10/05/02/02 178; довідку ПАТ «Укрнафта» про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.04.2022 за №01/01/11/11/02-168; наказ-постанову ВАТ «Укрнафта» від 29.06.2000 №210; висновок №304 від 04.07.2000; довідку від 29.08.2022 за №01/01/10/05/02/02 432; наказ ПАТ «Укрнафта» від 25.05.2020 за №35; довідку ТзОВ «Инк Сервис» про підтвердження характеру чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії по Списку №2 від 27.08.2019 за №2133; довідку ТзОВ «Инк-Сервис» №109 від 05.07.2019; наказ №175/01-п від 30.12.2016; карту атестації робочого місця згідно умов праці №62; наказ №69/01-п від 28.08.2014; довідку №325 від 12.05.2014; карту №235 спеціальної оцінки умов праці.

За наслідком розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів, ПФУ призначено ОСОБА_1 з 16.03.2022 пільгову пенсію за віком за Списком №2. При цьому, згідно розрахунку пенсії, відповідачем визнається за позивачем 29 років 6 місяців 21 день страхового стажу позивача, з яких 16 років 2 місяці 5 днів - стажу роботи за Списком №2.

Однак, на думку позивача, виведений відповідачем загальний стаж роботи та стаж роботи за Списком №2 є невірним та таким, що суперечить наданим пенсійному органу підтверджуючим документам. Зокрема, до загального стажу позивача пенсійним органом не зараховано періоди роботи позивача: на посаді електрогазозварника в ТзОВ «Инк-Сервис» з 29.03.2011 по 30.04.2011, з 17.05.2011 по 15.03.2012 та з 05.04.2012 по 13.03.2013, а також на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду в ТзОВ «Инк-Сервис» з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 01.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019.

Водночас, на думку ОСОБА_1 , відповідачем протиправно до пільгового стажу позивача за Списком №2 не зараховано періоди роботи позивача:

з 22.08.1992 по 28.06.2000 (7 років 10 місяців 7 днів) в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на посаді електрозварника ПРЦ БО;

? з 29.03.2011 по 15.03.2012 (11 місяців 16 днів) та з 05.04.2012 по 13.03.2013 (11 місяців 9 днів) на посаді електрогазозварника в ТзОВ «Инк-Сервис»;

? з 25.04.2013 по 06.04.2014 (11 місяців 13 днів), з 27.05.2014 по 01.09.2014 (3 місяці 6 днів), з 30.09.2014 по 01.05.2015 (7 місяців 2 дні), з 15.06.2015 по 10.06.2016 (11 місяців 27 днів), з 11.06.2016 по 06.06.2017 (11 місяців 27 днів), з 14.07.2017 по 11.07.2018 (11 місяців 27 днів), з 13.07.2018 по 12.07.2019 (1 рік) на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду в ТзОВ «Инк-Сервис».

Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування ОСОБА_2 вищевказаних періодів роботи при призначенні пенсії як до загального, так і до пільгового стажу роботи, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»(далі - Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

При цьому, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1 р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02..03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено страховий стаж роботи для чоловіків не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стаж.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 по справі №360/3611/20 в аналогічних відносинах дійшла до висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-IV.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

В даному випадку позивач набув необхідних 25 років загального страхового стажу і більше як 12 років 6 місяців пільгового стажу, тобто на момент звернення про призначення пенсії набув право на призначення пенсії, чого не заперечує відповідач, оскільки позивачу все ж було призначено пільгову пенсію за Списком №2. Однак, ОСОБА_1 не всі періоди його роботи було зараховано до загального стажу роботи та стажу роботи за Списком №2.

Як встановлено ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 , копії якої міститься в матеріалах справи, підтверджено періоди роботи позивача:

з 22.01.1988 по 22.02.2011 (більше 23 років) в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на посаді електрозварника ПРЦ БО;

з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013 електрогазозварником в Товаристві з обмеженою відповідальністю (далі також - ТзОВ) «Инк-Сервис».

з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 01.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019 помічником бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис».

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував у повному обсязі вказані періоди роботи позивача до його загального страхового стажу.

Так, як слідує із розрахунку стажу позивача, доданого позивачем до позову, до страхового стажу роботи позивача не зараховано певні періоди його роботи, а саме до загального стажу пенсійним органом не зараховано періоди роботи:

? з 29.03.2011 по 30.04.2011, з 17.05.2011 по 15.03.2012 та з 05.04.2012 по 13.03.2013 на посаді електрогазозварника в ТзОВ «Инк-Сервис»;

? з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 01.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду в ТзОВ «Инк-Сервис».

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як таке, до якого звертався позивач із заявою про призначення пенсії, слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказані періоди роботи, оскільки такі підтверджуються, як вже зазначено, як основним первинним документом - трудовою книжкою, так й іншими документами, які містяться в матеріалах справи (а.с.20-62).

Щодо не зарахування позивачу всіх періодів пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком по Списку №2, суд зазначає таке.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі №159/4178/16 а.

Варто зазначити, що відповідно до пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58), у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися у дужках.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В трудовій книжці позивача зазначено наступні періоди роботи, які відносяться до пільгового стажу згідно Списку №2, та які не враховано при призначенні пенсії відповідачем:

з 22.08.1992 по 28.06.2000 (7 років 10 місяців 7 днів) в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на посаді електрозварника ПРЦ БО;

? з 29.03.2011 по 15.03.2012 (11 місяців 16 днів) та з 05.04.2012 по 13.03.2013 (11 місяців 9 днів) на посаді електрогазозварника в ТзОВ «Инк-Сервис»;

? з 25.04.2013 по 06.04.2014 (11 місяців 13 днів), з 27.05.2014 по 01.09.2014 (3 місяці 6 днів), з 30.09.2014 по 01.05.2015 (7 місяців 2 дні), з 15.06.2015 по 10.06.2016 (11 місяців 27 днів), з 11.06.2016 по 06.06.2017 (11 місяців 27 днів), з 14.07.2017 по 11.07.2018 (11 місяців 27 днів), з 13.07.2018 по 12.07.2019 (1 рік) на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду в ТзОВ «Инк-Сервис» (а.с.20-29).

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Посади, які обіймав позивач за спірні періоди були передбачені Списками, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, від 16.01.2003 за №36, від 24.06.2016 за № 461, які були чинні на період його роботи.

Крім того, вказане підтверджується:

1) довідкою ПАТ «Укрнафта» про підтвердження наявного трудового стажу (пільгового стажу за Списком №2) для призначення пенсії ПАТ «Укрнафта» від 14.04.2022 за №01/01/10/05/02/02 178;

2) довідкою ПАТ «Укрнафта» про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.04.2022 за №01/01/11/11/02-168;

3) наказом-постановою ВАТ «Укрнафта» від 29.06.2000 №210;

4) висновком №304 від 04.07.2000;

5) довідкою від 29.08.2022 за №01/01/10/05/02/02 432;

6) наказом ПАТ «Укрнафта» від 25.05.2020 за №35;

7) довідкою ТзОВ «Инк-Сервис» про підтвердження характеру чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії по Списку №2 від 27.08.2019 за №2133;

8) довідкою ТзОВ «Инк-Сервис» №109 від 05.07.2019;

9) наказом №175/01-п від 30.12.2016;

10) картою атестації робочого місця згідно умов праці №62;

11) наказом №69/01-п від 28.08.2014;

12) довідкою №325 від 12.05.2014;

13) картою №235 спеціальної оцінки умов праці (а.с. 38-62).

Відтак, враховуючи, що відомості про роботу позивача на посадах, віднесених до Списку №2, підтверджені записами в трудовій книжці та додатковими документами, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував вказані періоди роботи позивача до його пільгового стажу.

Слід зазначити, що ТзОВ «Инк-Сервис», в якому, серед іншого, працював позивач, знаходиться на території російської федерації. Відтак, поряд з нормами національного законодавства, підлягають застосуванню норми міжнародних договорів.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (пп. 13, п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280).

У ст. 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (дата підписання: 14.01.1993) вказано, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. При цьому, згідно зі ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (ст. 5). Згідно з ч. 2 ст. 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. При цьому, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію (ст. 10 Угоди).

З системного аналізу наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений сторонами.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на посаді електрозварника ПРЦ БО у період з 22.08.1992 по 28.06.2000 (7 років 10 місяців 7 днів); на посаді електрогазозварника в ТзОВ «Инк-Сервис» у період з 29.03.2011 по 15.03.2012 (11 місяців 16 днів) та з 05.04.2012 по 13.03.2013 (11 місяців 9 днів); на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду в ТзОВ «Инк-Сервис» у період з 25.04.2013 по 06.04.2014 (11 місяців 13 днів), з 27.05.2014 по 01.09.2014 (3 місяці 6 днів), з 30.09.2014 по 01.05.2015 (7 місяців 2 дні), з 15.06.2015 по 10.06.2016 (11 місяців 27 днів), з 11.06.2016 по 06.06.2017 (11 місяців 27 днів), з 14.07.2017 по 11.07.2018 (11 місяців 27 днів), з 13.07.2018 по 12.07.2019 (1 рік).

Щодо посилань відповідача на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 20 Закону України №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи слугувала, в тому числі, відсутність інформації щодо сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Як наслідок, суд констатує про безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків, а також про безпідставність посилань відповідача у відзиві з цього приводу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі №300/1828/21 та не бере їх до уваги, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не суду апеляційної інстанції.

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №755/139/17, то суд вказує, що згідно обставин вказаної справи, позивачем надано пенсійному органу довідки про період роботи та її заробітну плату (аналогічно як і в межах даної адміністративної справи №300/3524/22), у зв`язку із чим судом зроблено висновок, що враховуючи встановлені обставини та зазначене вище правове регулювання, колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача по відмові у здійсненні перерахунку пенсії по заробітній платі, отриманій позивачем в період роботи на території Монгольської Народної Республіки за період праці з 20.08.2000 по 14.06.2002, що підтверджено належними та допустимим доказами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача спірні періоди його роботи.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для ГУ ПФУ в Івано-Франківській області можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду, буде визнання протиправною бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень та зобов`язання останнього вчинити певні дії, а саме: здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії на пільгових умовах по Списку №2 з моменту її призначення, з урахуванням вищевказаного періоду роботи в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк Сервис» та, відповідно, з урахуванням заробітної плати, яку позивач отримував у вказаних підприємствах.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 992,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (с. Якубів, Калуський район, Івано-Франківська область, 77525, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) щодо не зарахування ОСОБА_1 (с. Якубів, Калуський район, Івано-Франківська область, 77525, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) при призначенні пенсії:

до загального стажу роботи, стаж періоду його роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис»:

- з 29.03.2011 по 30.04.2011, з 17.05.2011 по 15.03.2012 та з 05.04.2012 по 13.03.2013 на посаді електрогазозварника;

- з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 01.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду.

до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи:

в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з 22.08.1992 по 28.06.2000 (7 років 10 місяців 7 днів) на посаді електрозварника ПРЦ БО;

- в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис» з 29.03.2011 по 15.03.2012 (11 місяців 16 днів) та з 05.04.2012 по 13.03.2013 (11 місяців 9 днів) на посаді електрогазозварника;

- в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис» з 25.04.2013 по 06.04.2014 (11 місяців 13 днів), з 27.05.2014 по 01.09.2014 (3 місяці 6 днів), з 30.09.2014 по 01.05.2015 (7 місяців 2 дні), з 15.06.2015 по 10.06.2016 (11 місяців 27 днів), з 11.06.2016 по 06.06.2017 (11 місяців 27 днів), з 14.07.2017 по 11.07.2018 (11 місяців 27 днів), з 13.07.2018 по 12.07.2019 (1 рік) на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту і газ 4 розряду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) здійснити ОСОБА_1 (с. Якубів, Калуський район, Івано-Франківська область, 77525, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії на пільгових умовах по Списку №2 з моменту її призначення, з урахуванням вищевказаного періоду роботи в Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис» та, відповідно, з урахуванням заробітної плати, яку позивач отримував у вказаних підприємствах.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 (с. Якубів, Калуський район, Івано-Франківська область, 77525, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.