Справа № 320/16805/21
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року № 320/16805/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо не здійснення у відповідному законному розмірі нарахування та не виплати ОСОБА_1 , 19 листопада 2021 року щорічної разової грошової допомоги, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у меншому розмірі, ніж у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у розмірі 14152,00 грн., як це передбачено п.28 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18);

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік для особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у сумі - 14142,00 грн., відповідно до вимог п.28 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) та стягнути на користь ОСОБА_1 не виплачену частину одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої 19 листопада 2021 року цієї допомоги у сумі - 3 906,00 грн., що до стягнення складає остаточну суму - 10 246,00 грн.;

- перерахунок коштів здійснити на банківський картковий рахунок позивача.

Позов мотивовано безпідставністю відмови у виплаті позивачу як особі з інвалідністю війни ІІ групи разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з огляду на наявність у позивача права на отримання такої допомоги на підставі статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та відсутність у чинному законодавстві норми, якою б надавалось право Кабінету Міністрів України визначати розмір зазначеної грошової допомоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що він діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

Полковник запасу ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у Командуванні Національної гвардії України протягом 2016 - 2020 років.

У 2016 році отримав статус учасника бойових дій АТО, а у квітні 2021 року визнаний особою з інвалідністю II групи війни.

Таким чином, з квітня 2021 року позивач має право на пільги, встановлені Законодавством України для осіб з інвалідністю II групи війни та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, як особа з інвалідністю II групи війни.

Позивачу 19 листопада 2021 року, як особі з інвалідністю II групи внаслідок війни відповідачем була нарахована і виплачена щорічна разова грошова допомога у сумі - 3906,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року № 325, чим допущено порушення вимог вимогами п. 28 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішення Конституційного Суду України, замість розміру у вісім мінімальних пенсій за віком в сумі - 14 152 грн. на підставі вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішення Конституційного Суду України.

22.11.2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо здійснення перерахунку та виплатити невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня 2021 року для особи з інвалідністю II групи внаслідок війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у сумі - 14 152,00 грн.

Позивач, 28 листопада 2021 року отримав Лист - повідомлення від відповідача від 26.11.2021 № 12898 про відсутність законних підстав та відмову мені у перерахунку та виплаті невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня 2021 року для особи з інвалідністю II групи внаслідок війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, і ця різниця складає суму - 10 246,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, а також створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі по тексту - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 13 Закону №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-XIV), щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007, який набрав чинності 01.01.2008, зазначену норму статті 13 Закону №3551-XII викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI.

Законом України від 28.12.2014 №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набрав чинності 01.01.2015, розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12-16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону №3551-XII і Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: №147 від 31.03.2015, №141 від 02.03.2016, №233 від 05.04.2017, №170 від 14.03.2018, №237 від 20.03.2019, №112 від 19.02.2020 та №325 від 08.04.2021, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги інвалідам війни.

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України №325 від 08.04.2021 визначено розмір виплати разової грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи - 3906 гривень.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12-16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12-16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 27.02.2020 норми і положення, зокрема статей 12-16 Закону №3551-XII не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з 27.02.2020 застосовуються положення статті 13 Закону №3551-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України), а саме: щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Відтак, оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 13 Закону №3551-XII, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що отримання такої допомоги у меншому розмірі порушує його права.

При цьому суд зауважує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів Закону №3551-ХІІ. Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, за висновком суду, чинність станом на момент здійснення виплати позивачу разової грошової допомоги постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" не може бути підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки до спірних правовідносин повинні застосовуватись норми саме Закону №3551-XII як акту вищої юридичної сили.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №440/2722/20, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, щодо нарахування та виплати інваліду війни разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік.

Також, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на рішення Конституційного Суду України від 27.11.2008 у справі №1-37/2008, у якому зазначено, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Згідно статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу), держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі №1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Також, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини "Кечко проти України" (заява №63134/00, пункти 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (абзаци перший, другий частини другої).

Відтак, суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність своїх дій щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому суд зауважує, що Управлінням праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради не приймалось рішення, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову у здійсненні позивачу перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року, відтак, є необґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення відповідача, оскільки відмова відповідача у виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік має характер дій суб`єкта владних повноважень, відповідно, в даному випадку саме дії відповідача у відмові позивачу у виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" слід визнати протиправними.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача невиплаченої частини одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої 19 листопада 2021 року цієї допомоги у сумі - 3906,00 грн., що до стягнення складає остаточну суму - 10246,00 грн. та зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області здійснити перерахунок позивачу належну щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 14152 грн.00 коп., а також здійснення перерахунку коштів на банківський картковий рахунок позивача, оскільки належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача на отримання ним щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік буде зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради здійснити перерахунок та виплатити позивачу, з урахуванням уже здійснених виплат, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно абзацу другого частини п`ятої статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, зокрема осіб з інвалідністю II групи.

Судом встановлено, що позивач належить до осіб з інвалідністю ІІ групи, відповідно, позивача звільнено від сплати судового збору.

Оскільки сторонами не надано доказів понесення ними судових витрат, будь-які судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради здійснити перерахунок та виплату, з урахуванням уже здійснених виплат, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року ОСОБА_1 відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.