Справа № 420/859/22
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2022-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/859/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про признання протиправними дій, зобов`язання повести перерахунок страхового стажу по призначенню пенсії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області), в якій позивач просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок страхового стажу по призначенню пенсії за віком ОСОБА_1 , зарахував до стажу по призначенню пенсії за віком роботи ОСОБА_1 період навчання з 25.08.1971p. по 01.03.1975р. в Одеському технікуму промавтоматіки, згідно трудової книжки: Московський станкоінструментальний інститут зарахований слухачем денного підготовчого відділення з 01.12.1977р. по 20.01.1978р., період роботи з 02.03.1978р. Проектно-конструкторско технологічний інститут м. Одесм; з 02.03.1978р. по 05.06.1978р. Гормолзавод № 3; з 14.08.1978р. по 01.12.1980р. Одеський філіал ЦКБ Мiнсвязь; з 26.01.1981р. по13.03.1981р. Miськмолзавод № 3; з 16.04.1981р. по 26.04.1991р. Молзавод № 1; період роботи як суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи з 09.07.1998р. по 26.01.2015р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 19.10.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При призначенні пенсії відповідачем безпідставно не враховано до загального трудового стажу спірні періоди роботи позивача.

Ухвалою від 04.02.2022 року поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №ЕП/10222/22 від 18.02.2022 року), в якому зазначено, що до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди навчання та роботи: з 01.09.1971р. по 28.02.1974р.; з 01.03.1974р. по 30.07.1974р.; з 31.07.1974р. по 28.02.1975р.; з 01.11.1975р. по 18.11.1977р.; з 02.03.1978р. по 05.06.1978р.; з 14.08.1978р. по 01.12.1980р.; з 26.01.1981р. по 13.03.1981р.; з 16.04.1981р. по 26.04.1991р.; з 13.12.2004р. по 30.06.2016р. Страховий стаж позивача (29 років 9 місяців 25 днів) та розмір пенсії розраховано вiрно та вiдповiдно до Закону №1058.

Ухвалою суду від 07.04.2022 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 16.05.2022 року.

Ухвалою суду від 16.08.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.09.2022 року.

У судове засідання призначене на 06.09.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення останнього повідомлялися належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 19.10.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок пенсiп, так як вважав що йому неправомірно нарахована пенсія, оскільки пенсійним органом не враховано весь страховий стаж позивача.

Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області листом повідомило позивача, що він отримує пенсію за віком при страховому стажі 29 років 9 місяців (стаж враховано по 30.06.2016 року), середньомісячній заробітній платі 4187,00 грн, визначеній за перiоди з 01.10.1984 по 30.09.1989 згідно з довідкою про заробітну плату та з 01.12.2004 по 30.06.2016 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 1769,00 грн, де: 1245,63 грн - основний розмiр пенсії; 258,02 грн - доплата до пенсії при неповному стажі; 265.35 грн - доплата до мінімальної пенсійноп виплати.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальний Закон, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам є Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим, ніж поняття страховий стаж , оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Суд звертає увагу, що позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до стажу по призначенню пенсії за віком наступні періоди з 25.08.1971p. по 01.03.1975р. (період навчання в Одеському технікумі промислової автоматики Мінбуддоркомунмашу СРСР); з 01.12.1977р. по 20.01.1978р. період навчання на денному підготовчому відділенні Московського станкоінструментального інституту; з 02.03.1978р. по 05.06.1978р. період роботи на посаді конструктора третьої категорiї вiддiлу мехобробки; з 14.08.1978р. по 01.12.1980р. період роботи слюсарем налагоджувачем п`ятого розряду в Гормолзаводі №3; з 26.01.1981р. по 13.03.1981р. період роботи слюсарем механiком по радіоапаратурі Одеського філіалу ЦКБ Мінсвязь; з 16.04.1981р. по 26.04.1991р. період роботи в Одеському Miськмолзаводі № 3; з 09.07.1998р. по 26.01.2015р. період роботи як суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи з 09.07.1998р. по 26.01.2015р.

В свою чергу, згідно копії розрахунку стажу ОСОБА_1 , який наявний в матеріалах справи, відповідачем зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди навчання та роботи: з 01.09.1971р. по 28.02.1974р.; з 01.03.1974р. по 30.07.1974р.; з 31.07.1974р. по 28.02.1975р.; з 01.11.1975р. по 18.11.1977р.; з 02.03.1978р. по 05.06.1978р.; з 14.08.1978р. по 01.12.1980р.; з 26.01.1981р. по 13.03.1981р.; з 16.04.1981р. по 26.04.1991р.; з 13.12.2004р. по 30.06.2016р. Страховий стаж позивача складає 29 років 9 місяців 25 днів.

Щодо періоду навчання на денному підготовчому відділенні Московського станкопнструментального інституту з 01.12.1977р. по 20.01.1978р., суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 61 Закону України від 01.07.2014 № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон №1556-VII) здобувачами вищої освіти є, зокрема, студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 року № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

З трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 01.12.1977 року зараховано до числа слухачів денного підготовчого відділення Московського станкоінструментального інституту, а з 20.01.1978 року позивача відраховано з підготовчого відділення за власним бажанням.

Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.

Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Аналогічна правова позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі №456/2503/16-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 28 Закону №1556-VII, а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Таким чином відповідачем правомірно не зараховано до трудового стажу період навчання позивача на денному підготовчому відділенні Московського станкопнструментального інституту з 01.12.1977р. по 20.01.1978р.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу по призначенню пенсії періоду роботи як суб`єкта підприємницької діяльності з 09.07.1998р. по 26.01.2015р., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець зареєстрований 09.07.1998 року. Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності проведено 26.01.2015 року.

В свою чергу, пенсійним органом до страхового стажу позивача зараховано період роботи з 13.12.2004р. по 30.06.2016р.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що за спірний період ним здійснювалась підприємницька діяльність та сплачувались страхові внески від здійснення такої діяльності.

Водночас згідно записів трудової крижки позивача, останній в період з 16.04.1981 року по 26.04.1991 року працював в Одеському міськмолзаводі №32, який потім переіменовано в Молзавод №1, а з 15.12.2004р. по 30.06.2016р. працював технологом підприємства «Регіональний технічний цех ЛЕНС».

Отже, спірний період роботи як суб`єкта підприємницької діяльності з 09.07.1998р. по 26.01.2015р. правомірно не враховано пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про признання протиправними дій, зобов`язання повести перерахунок страхового стажу по призначенню пенсії відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.