Справа № 640/24682/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2021 у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «ТАЙКУН» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ПП «ТАЙКУН» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 02.06.2021 № 0042897/0706, № 0042898/0706, № 0042899/0706;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 02.06.2021 № 0042896/0706 в частині грошового зобов`язання у сумі 2 069 331 грн., в тому числі 413 866 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у м. Києві, на підставі направлень від 25.03.2021 №5406/26-15-07-06-01-18, №5404/26-15-07-06-01-18, №5414/26-15-07-08-04, №5416/26-15-07-08-04, №5407/26-15-07-10-02, №5410/26-15-07-10-03, №5408/26-15-07-03-05, №5417/26-15-07-09-06, №5413/26-15-07-03-05, та на підставі наказу від 15.03.2021 №2027-п проведена документальна планова виїзна перевірка ПП «ТАЙКУН».

Перевіркою встановлено порушення ПП «ТАЙКУН»:

- пункт 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункт 134.1 статті 134, пункт 138.2, підпункту 138.3.2. пункту 138.3 статті 138, підпункту 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, зі змінами та доповненнями, пункт 7, пункт 11, пункт 16, пункт 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пункту 1 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХЇУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 статті 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704 у результаті чого занижено (завищено) податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 921 456 гривень;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), пункт 1 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 статті 1, пункту 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 1 751 637 гривень та завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за грудень 2020 року на суму 407 285 гривень;

- пункту 201.1, пункту 203.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні при визначенні податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України;

- статті 2 Закону України від 23.09.1994 №І85/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зі змінами та доповненнями, в частині несвоєчасного отримання невиключної ліцензій на суму 4000,00 євро (еквівалент 125 043,17 гривень) за Ліцензійним договором від 15.05.2017 №1 з компанією «ZA CO INTERNATIONAL LTD» (Англія);

- пункт 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зі змінами та доповненнями, а саме порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 01.07.2018;

- підпункту 164.2.4 пункту 164.2 статті 164, підпункту е) 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, статті 167, пункту 173.1 статті 173, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 171.2 а) статті 171, із врахуванням підпункту 14.1.180, підпункту 14.1.47, пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті в бюджет податку на доходи фізичних осіб із додаткового доходу (додаткового блага) фізичної особи за вересень 2020 року в сумі 53833,00 гривень та встановлено несвоєчасну сплату податку з дивідендів в періоді з 01.04.2017 по 30.11.2019 в сумі 101435,82 гривень;

- підпункту 1.1, підпункту 1.3, підпункту 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX, підпункту е) 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 171.2 а) статті 171 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору із додаткового доходу (додаткового блага) фізичної особи за вересень 2020 року в сумі 3679,00 гривень та несвоєчасну сплату в бюджет військового збору за липень 2017 в сумі 4230,75 гривень;

- пункту 46.1 статті 46, підпункту 47.1.1 пункту 47.1 статті 47, статті 51, пункту 70.16, статті 70, підпункту 176.2.«б», пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, Із змінами та доповненнями, пункту 1.2, пункту 3.3. Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 за №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, І сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», щодо не відображення у звіті за формою 1-ДФ за 3 квартал 2020 року додаткового доходу (додаткового блага) фізичної особи (ознака доходу « 126»);

- пункту 1 Постанови Правління НБУ №210 від 06.06.2013, «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» зі змінами та доповненнями, пункту 6 розділу II «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ №148 від 29.12.2017, зі змінами та доповненнями.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 23.04.2021 №33953/Ж5/26-15-07-06-01 (далі - акт перевірки), до якого позивачем 13.05.2021 подані заперечення разом із додатками - первинними документами щодо господарських взаємовідносин позивача із контрагентами.

За результатом розгляду заперечення ПП «ТАЙКУН» Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві висновки акту перевірки від 23.04.2021 №33953/ж5/26-15-07-06-01 залишено без змін, а заперечення - без задоволення, про що повідомлено позивача листом від 26.05.2021 №11461/і/26-15.

На підставі встановлених порушень Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві 02.06.2021, поміж інших прийняті, оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- №0042896/0706, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 189 546,00 грн., (в тому числі основний платіж 1 751 637,00 грн., штрафна санкція 437 909,00 грн.);

- №0042897/0706, яким за відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування застосовано до позивача штраф у розмірі 40 800,00 грн.;

- №0042898/0706, яким позивачу зменшено від`ємне значення податкового кредиту за грудень 2020 року на суму 407 285 гривень

- 0042899/0706, яким позивачу збільшене грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1 090 464,00 грн., (в тому числі основний платіж 921 456,00 грн. штрафна санкція у сумі 169 008,00 грн.).

За наслідками процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної податкової служби України від 12.08.2021 №18504/6/99-00-06-01-01-05 про результати розгляду скарги ПП «ТАЙКУН», податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 02.06.2021 № 0042896/0706, № 0042899/0706, № 0042897/0706, № 0042898/0706 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи вказані вище податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 02.06.2021 № 0042896/0706, № 0042899/0706, № 0042897/0706, № 0042898/0706 протиправними та такими, що порушують права позивача як платника податків, останній звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 02.06.2021 № 0042896/0706, № 0042899/0706, № 0042897/0706, № 0042898/0706 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ПП «ТАЙКУН» здійснює господарську діяльність та веде бухгалтерський облік у відповідності до вимог чинного законодавства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 22.09.2015 у справах № 810/5645/14 та № 2а-2717/11/2670, в яких було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Крім того, згідно висловленої Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 у справі № 822/2373/17 та від 18.04.2019 у справі №813/4430/14 правової позиції, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів констатує, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам.

Так, по взаємовідносинам ПП «ТАЙКУН» з ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «МАРСАЛ» позивачем надані договір підряду № БМР 1109/2018 від 11.09.2018, додаток №1 до договору № БМР 1109/2018 від 11.09.2018, акт надання послуг №97 від 31.10.2018, рахунок на оплату № 984 від 15.10.2018, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2018 року.

З приводу фінансово-господарських відносин між ПП «ТАЙКУН» та ТОВ «ПІЛІГРИМ СЕРВІС» позивачем надані наступні документи: договір купівлі-продажу №270619 від 27.06.2019, додаток № 1 до договору 270619 від 27.06.2019, видаткову накладну №239 від 27.06.2019.

Щодо взаємовідносинам ПП «ТАЙКУН» з ТОВ «ГРІН ФОРСЕС» позивачем надані договір купівлі-продажу №190419 від 19.04.2019, додаток до договору - специфікація №1, видаткову накладну ТОВ «Грін Форсес» №59 від 19.04.2019, видаткову накладну №1010 від 01.11.2019, видаткову накладну № 1011 від 12.11.2019.

По взаємовідносинам ПП «ТАЙКУН» з ТОВ «ГЛОБАЛ ТРЕЙД БІЗНЕС» із матеріалів справи вбачається, що позивачем надавались під час перевірки первинні документи із названим контрагентом, а саме: договір купівлі-продажу, податкова накладна та видаткові накладні від 20.02.2019 № РН-022019, від 25.03.2019 № РН-031419, від 19.03.2019 № РН-031919, від 27.03.2019 № РН-032619, від 27.03.2019 № РН-0326191.

При цьому, співставлення вказаних вище первинних, податкових та інших документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

В той же час, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у акті перевірки обставин щодо непідтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Щодо доводів контролюючого органу про невизнання реальності господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «МАРСАЛ», ТОВ «ПІЛІГРИМ СЕРВІС», ТОВ «ГРІН ФОРСЕС» та ТОВ «ГЛОБАЛ ТРЕЙД БІЗНЕС», колегія суддів наголошує, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах стосовно контрагентів суб`єкта господарювання щодо ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер і не є належним доказом у розумінні процесуального закону.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19 та від 19.03.2021 у справі № 460/143/19.

Так, Верховний Суд зауважує, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні, складені за результатами господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «МАРСАЛ», ТОВ «ПІЛІГРИМ СЕРВІС», ТОВ «ГРІН ФОРСЕС» та ТОВ «ГЛОБАЛ ТРЕЙД БІЗНЕС» зареєстровані контролюючим органом.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності товаро-транспортних накладних колегія суддів зауважує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 лютого 2021 року (справа № 803/1684/17) та від 21 січня 2021 року (справа № 813/2204/17), транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Щодо висновку контролюючого органу про нереєстрацію податкових накладних, колегія суддів зауважує наступне.

З акту перевірки (сторінка 38, 39 акту) вбачається, що відповідачем не визнається факт використання позивачем придбаних будівельних матеріалів у власній господарській діяльності, а отже позивач мав нарахувати податкові зобов`язання, скласти та зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідачем не заперечується факт надання позивачем документів щодо придбання та використання будівельних матеріалів під час поточного та капітального ремонтів складу запчастин за адресою м. Бородянка, вул. Індустріальна, №3/3, який перебуває на балансі підприємства та використовується ним, як об`єкт промислового виробництва.

Підпунктом 138.3.2 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел витрати на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів.

В той же час, причини невизнання використання придбаних позивачем будівельних матеріалів у власній господарській діяльності, відповідачем не наведено, а висновки контролюючого органу зроблені на припущеннях. До позивача податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у м. Києві від 02.06.2021 №0042897/0706 застосовані штрафні санкції за нереєстрацію податкових накладних, які навіть не були складені в силу відсутності обов`язку по їх складанню.

Щодо заниження позивачем фінансового результату по взаємовідносинам із контрагентами-нерезидентами «Universul maruntisurilor SRL», «ICS Petruzalek SRL», «Propac SRL» (реєстрація республіка Молдова), то відповідачем не надано доказів витребування із платника податків по обґрунтуванню ціни реалізації товарів за принципом «витягнутої руки».

Крім того, як вірно було встановлено судом першої інстанції, ні акт перевірки, ні розрахунок податкового зобов`язання до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.06.2021 №0042899/0706, ні відзив на позов, ні апеляційна скарга, не дають змогу суду виділити суму нарахувань по цьому епізоду в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні (період, сума грошового зобов`язання, сума штрафних санкції).

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність прийняття Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 10.10.2022.