Справа № 200/16228/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Справа№200/16228/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., за участю секретаря судового засідання Гуменної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди у розмірі 428 012, 15 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецького апеляційного суду про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди у розмірі 428 012, 15 грн.

В обґрунтування позову позивачка посилається на протиправні дії відповідача Донецького апеляційного суду, який усупереч вимогам частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснив нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосуванням обмежень, визначених ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", чим порушив гарантії незалежності суддів, визначені Конституцією України.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просить суд:

· визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

· зобов`язати Донецький апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

· стягнути з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду у розмірі 428 012, 15 грн.

Крім того позивачка просила допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць та зобов`язати відповідача як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у звіт про виконання судового рішення.

Відповідач, Донецький апеляційний суд, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, зокрема, що Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. Донецький апеляційний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Абзац 1 ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України визначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Верховною Радою України 13 квітня 2020 року прийнято Закон України № 553-ІХ Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, який набрав чинності 18 квітня 2020 року. Цим Законом встановлено обмеження нарахування, зокрема, суддівської винагороди, у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Таким чином, нарахована суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47 230, 00 грн. (4 723 х 10) на місяць.

Статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік та п. 10 Прикінцеві положення Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ не внесені зміни до умов оплати праці, тому попередження працівників про запровадження нових або про зміну діючих умов оплати праці у бік погіршення не застосовується (ст. 103 Кодексу законів про працю України і ст. 29 Закону України Про оплату праці).

Тому, як вказує відповідач, голова Донецького апеляційного суду не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік (у редакції Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ). Тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання провести нарахування суддівської винагороди без застосування обмежень у розмірі 428 012, 15 грн та стягнення з відповідача на користь позивачки суми такої недоплаченої суддівської винагороди у розмірі 428 012, 15 грн.

Також відповідач звертає увагу суду, що обмеження нарахування заробітної плати позивачки здійснювалось в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, з 28 серпня 2020 року будь-які обмеження у виплатах не застосовувались.

З огляду на наведене, представник відповідача Донецького апеляційного суду просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 24.11.2021 Донецький окружний адміністративний суд залишив без задоволення клопотання позивачки про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди у розмірі 428 012, 15 грн. та відкрив провадження по справі № 200/16228/21. Розгляд адміністративної справи № 200/16228/21 суд вирішив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання по справі на 22.12.2021 року о 14 год. 00 хв.

22 грудня 2021 року суд виніс ухвалу, якою залучив в якості другого відповідача - Державну судову адміністрацію України. Витребував у Державної судової адміністрації України інформацію щодо виділення Донецькому апеляційному суду бюджетних коштів на виплату суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020. Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 11-00 год. 26.01.2022.

Ухвалою від 26.01.2022 суд виніс ухвалу, якою витребував у Донецького апеляційного суду довідку щодо недоотриманої ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020, обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 10-00 год. 16.02.2022.

16 лютого 2022 року суд закрив підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди у розмірі 428 012, 15 грн. Призначив судовий розгляд по суті на 13 годину 00 хвилин 09 березня 2022 року.

У зв`язку з введенням 24.02.2022 воєнного стану на території України, суд був позбавлений можливості провести судове засідання.

Ухвалою від 31.05.2022 суд відклав розгляд справи № 200/16228/21. Про дату, час і місце наступного судового засідання заплановано повідомити учасників справи додатково.

Оскільки наразі відновлено можливість проведення судових засідань, суд призначив розгляд справи на 16-00 год. 05.10.2022.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 02 жовтня 2018 року була зарахована до штату Донецького апеляційного суду на посаду судді, про що свідчить указ Президента України № 297/2018 від 28.09.2018, який є у загальному доступі на вебпорталі https://www.president.gov.ua, а також записи у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 01.07.1983 (а.с.19-33).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 7 вересня 2021 року № 1943/0/15-21 позивачка звільнена з посади судді Донецького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом Донецького апеляційного суду від 08 вересня 2021 року 254/к/г "Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1 » відрахована зі штату Донецького апеляційного суду 09 вересня 2021 року у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с.34).

Відповідно до довідки Донецького апеляційного суду від 07.02.2022 № 3.11-16/6/2022 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно суддівську винагороду позивачці було нараховано та виплачено в обмеженому розмірі згідно зі ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Так, сума фактично недоотриманої позивачкою суддівської винагороди складає 428 012, 15 грн (а.с.88).

Не погодившись із діями відповідача Донецького апеляційного суду щодо обмеження суддівської винагороди, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Аналізуючи вищезазначені норми права, суд дійшов висновку, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивачки іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з огляду на таке.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням, в тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: "Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020).

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019 (далі - Висновок).

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач Донецький апеляційний суд мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прямо суперечить статті 130 Конституції України.

Відповідно до частини 1-4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, та застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами;

- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ „Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Отже, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України "Про внесення змін до Закону України" Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зазначені обставини виключають необхідність звернення до Верховного Суду клопотання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Більш того, суд наголошує на тому, що питання обчислення та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що в свою чергу виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони.

Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Отже, зменшення позивачці нарахування та виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року є протиправним.

За період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року суддівську винагороду позивачці нараховано та виплачено не відповідно до положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а в обмеженому розмірі згідно зі статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та не заперечується відповідачем Донецьким апеляційним судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нараховуючи та виплачуючи позивачці суддівську винагороду із застосуванням обмеження її розміру, суб`єкт владних повноважень діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до порушення прав позивачки та гарантій незалежності судді, а відтак порушене право ОСОБА_1 належить поновленню шляхом зобов`язання Донецького апеляційного суду провести перерахунок позивачці суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів у розмірі 428 012, 15 грн (чотириста двадцять вісім тисяч дванадцять гривень п`ятнадцять копійок).

Разом з тим, суд зауважує, що позивачка просить суд визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування суддівської винагороди у меншому розмірі за період з 18.04.2020 по 28.08.2020. Водночас, судом встановлено, що суддівська ОСОБА_1 була виплачена у меншому розмірі у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно, а тому саме за вказаний період дії відповідача є протиправними.

Крім того, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача Донецького апеляційного суду суми суддівської винагороди, адже вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду та стягнення тієї самої суми, за своєю природою, дублюють одна одну.

В свою чергу, суми суддівської винагороди за спірний період не є нарахованими, що унеможливлює їх стягнення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України суд звертає рішення про присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати звіти про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

На переконання суду, позивачкою не обґрунтовано необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, передбачених КАС України.

До того ж, положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення.

Отже, вимога щодо встановлення судового контролю у справі є передчасною, а факт того, що рішення суду не буде виконано відповідачем Донецьким апеляційним судом без встановлення судового контролю, не доведений. Тому у задоволенні вимоги про встановлення контролю за виконанням судового рішення належить відмовити.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, а докази понесення інших судових витрати відсутні, виходячи з положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Донецького апеляційного суду (, 87500, Донецька область, місто Маріуполь, пр-т Миру, буд. 1а), Державної судової адміністрації України (, 01601, місто Київ, вулиця Липська, 18/5) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди у розмірі 428 012, 15 грн., задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Зобов`язати Донецький апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

В решті заявлених вимог, - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за один місяць.

Повний текст рішення складено та підписано 13 жовтня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб