Справа № 640/26224/19
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 640/26224/19

адміністративне провадження № К/9901/30429/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року (головуючий суддя: Добрянська Я.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року (колегія суддів: Грибан І.О., Беспалов О.О., Ключкович В.Ю.) у справі №640/26224/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

У січні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» з позовом до Офісу великих платників податків ДФС в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № та податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № прийняті Офісом великих платників податків ДФС.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № та податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № прийняті Офісом великих платників податків ДФС.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 19 210, 00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що неналежне декларування контрагентом позивача з січня 2019 року не свідчить про не здійснення господарської операції за квітень-травень 2018 року, а, по-друге, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця дотримання контрагентів позивача податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень), в рамках такої кримінальної справи, суд визнав таким, що не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Посилання контролюючого органу на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних суд визнав такими, що не свідчить про безтоварність операцій, оскільки, що чинне законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання правил перевезення та приймання товарів, які не є документами з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи установлено:

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до наказу Офісу великих платників податків ДФС від 11.07.2019 № 1449 проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Ніртелс груп» (попередня назва ТОВ «Інтерсітіторг») за період з 01.04.2018 по 30.04.2018 та по взаємовідносинах з ТОВ «Альфа промінь» з 01.04.2018 по 31.05.2018 та податку на прибуток за 2018 по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами.

За результатом проведеної перевірки складено акт від 12.08.2019 № 59/28-10-50-09-10/30547403 у висновках якого зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. п.п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, п. 6 розділу ІІІ, п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 971 577, 00 грн, в т.ч.:

- за березень 2018 на суму ПДВ на суму ПДВ - 181 667, 00 грн;

- за квітень 2018 на суму ПДВ на суму ПДВ - 473 072, 00 грн;

- за травень 2018 на суму ПДВ на суму ПДВ - 316 838, 00 грн;

У результаті завищення суми податкового кредиту по податковим деклараціям з ПДВ завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ всього на суму 971 577, 00 грн, в т.ч.:

- за березень 2018 на суму ПДВ на суму ПДВ - 181 667, 00 грн;

- за квітень 2018 на суму ПДВ на суму ПДВ - 473 072, 00 грн;

- за травень 2018 на суму ПДВ на суму ПДВ - 316 838, 00 грн.

2. п. 5 П(С) БО 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО № 11 «Зобов`язання», п. 5 П(С) БО № 15 «Дохід», п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, що призвело до заниження доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначеного за правилами бухгалтерського обліку на вартість безоплатно отриманих активів від невстановлених осіб на загальну суму 3 949 551, 00 грн. в т.ч. за:

- півріччя 2018 на 3 949 551, 00 грн;

- три квартали 2018 на суму 3 949 551, 00 грн;

- 2018 на суму 3 949 551, 00 грн.

У результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування на 3 949 551, 00 грн в т.ч. за:

- півріччя 2018 на 3 949 551, 00 грн;

- три квартали 2018 на суму 3 949 551, 00 грн;

- 2018 на суму 3 949 551, 00 грн.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на наступній інформації по контрагентах платника податків:

1.по контрагенту-постачальнику ТОВ «Альфа промінь»:

Згідно з базами даних ДФС, автоперевізник сої від ТОВ «Альфа промінь» на ТОВ «Глобинський переробний завод» був ТОВ «Константа НВ», однак доказів надання послуг з перевезення не встановлено, оскільки останній за місцем реєстрації не звітується, а направлений йому контролюючим органом запит повернувся на адресу податкового органу.

Також, в акті зазначено, що у ТОВ «Альфа промінь» відсутні об`єкти оподаткування. Відповідно до фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва, у підприємства відсутні основні засоби у ІІ кварталі 2018 року Щодо кількості працівників на підприємстві встановлено, що у квітні 2018 року кількість працівників складала 6 осіб та у травні 2018 року 5 осіб. Підприємство з січня 2019 року не звітується.

Згідно з аналізу бази Податковий блок, встановлено, що ТОВ «Альфа промінь» відомості про наявність земельних ділянок до ДФС не надано, що на думку податкового органу свідчить про відсутність останніх.

Водночас, відповідно до ЄРСР відкрито кримінальне провадження №00000013 від 21.02.2018 року за ознаками складу злочинів передбачених ч. 2 ст. 205 КК України.

Також, в акті перевірки контролюючий орган посилається на податкову інформацію отриману в порядку обміну.

Більше того, відповідач в акті наголошує, що ТОВ «Альфа промінь» не є виробником сої, а відповідно до даних АС «Податковий блок» встановлено ланцюг постачання сої згідно з яким постачальниками ТОВ «Альфа промінь» були інші контрагенти.

На підставі вищевикладених висновків відповідач приходить до висновку про не підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ «Альфа промінь».

2. по контрагенту-постачальнику ТОВ «Інтерсітіторг»:

Відповідно до фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва, у підприємства відсутні основні засоби у І кварталі 2018 року Щодо кількості працівників на підприємстві встановлено, що у березні 2018 року кількість працівників складала 2 особи.

Згідно з аналізу бази Податковий блок, встановлено, що ТОВ «Інтерсітіторг» відомості про наявність земельних ділянок до ДФС не надано, що на думку податкового органу свідчить про відсутність останніх.

Також, в акті перевірки контролюючий орган посилається на податкову інформацію отриману в порядку обміну.

Більше того, відповідач в акті наголошує, що ТОВ «Інтерсітіторг» не є виробником сої, а відповідно до даних АС «Податковий блок» встановлено ланцюг постачання сої згідно якого постачальниками ТОВ «Інтерсітіторг» були інші контрагенти.

Окрім того, зазначено, що товарно-транспортні накладні оформлені з порушенням вимог законодавства та до перевірки не надано сертифікати походження від виробника.

На підставі вищевикладених висновків відповідач приходить до висновку про не підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ «Інтерсітіторг».

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 13.09.2019:

- № , яким за порушення п.п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 200 ПК України зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 971 577, 00 грн;

- № , яким за порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 5 П(С) БО 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО № 11 «Зобов`язання», п. 5 П(С) БО № 15 «Дохід» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 949 551, 00 грн.

Згідно з актом перевірки убачається, що позивач за період, що перевірявся контролюючим органом, мав взаємовідносини з ТОВ «Ніртелс груп» (попередня назва ТОВ «Інтерсітіторг») та ТОВ «Альфа промінь».

З матеріалів справи убачається, що 23.03.2018 між ТОВ «Альфа промінь» (постачальник) та ТОВ «Глобинський переробний завод» (покупець) укладено договір поставки № 28/03/2018-С за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця сою, врожаю 2017, насипом, а покупець зобов`язується, в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість. (а.с. 147-151 т. 1)

14 травня 2018 року між ТОВ «Альфа промінь» (постачальник) та ТОВ «Глобинський переробний завод» (покупець) укладено договір поставки № 35/05/2018-С за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця сою, врожаю 2017р., насипом, а покупець зобов`язується, в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість. (а.с. 152-156 т. 1)

Також, 16.05.2018 між ТОВ «Альфа промінь» (постачальник) та ТОВ «Глобинський переробний завод» (покупець) укладено договір поставки № 40/05/2018-С за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця сою, врожаю 2017р., насипом, а покупець зобов`язується, в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість. (а.с. 157- 161 т. 1)

Одночасно, 27.04.2018р. між ТОВ «Альфа промінь» (постачальник) та ТОВ «Глобинський переробний завод» (покупець) укладено договір поставки № 45/04/2018-С за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця сою, врожаю 2017р., насипом, а покупець зобов`язується, в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість. (а.с. 162-166 т. 1) .

На підтвердження реальності взаємовідносин із указаним контрагентом позивачем надано копії видаткових накладних, податкових накладних, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, докази проведення розрахунків. Вказані первинні бухгалтерські документи складено належним чином, зауваження контролюючого органу щодо цих доказів відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначений контрагент був належним чином зареєстрованим платником податку на додану вартість, мав у штаті найманих працівників в кількості 6 та 5 осіб, що не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи убачається, що 06.03.2018 між ТОВ «Інтерсітіторг» (постачальник) та ТОВ «Глобинський переробний завод» (покупець) укладено договір поставки № 12/03/2018-С за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити та передати у власність покупця сою, врожаю 2017, насипом, а покупець зобов`язується, в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість. (а.с. 167-171 т. 1)

На підтвердження реальності взаємовідносин із вказаним контрагентом позивачем надано копії таких документів: рахунки-фактури, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні. Зазначені первинні бухгалтерські документи складено належним чином, та доказів їх недійсності відповідачем не надано.

У період, в який здійснювалися взаємовідносини між позивачем та цим контрагентом. Останній мав у штатів 2 найманих працівників та займався поставками сої , отриманої від ТОВ «Біатра Солюшн» та ТОВ «Трейд Еліт». При цьому, обсяги поставки від цих контрагентів по ланцюгу(879,95 т) перевищують обсяги поставки сої позивачу(606,065 т).

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач вказує на помилковість застосування судами попередніх інстанцій норм п. 5 П(С) БО 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО№11 «Зобов`язання», п. 5 П(С) БО№15 «Дохід», пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 34 ПК України. Вважає, що суди не урахували, що вартість безоплатно отриманих активів від невстановлених осіб слід ураховувати у складі доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку, що не знайшло відображення у фінансовій звітності позивача.

Скаржник зауважує, що наразі відсутні висновки Верховного Суду, в яких би надавався комплексний висновок щодо питання сукупного застосування п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, п. 5 П(С) БО 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО№11 «Зобов`язання», п. 5 П(С) БО№15 «Дохід», пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 34 ПК України у відносинах, які характеризуються подібністю обставин.

Також скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій не досліджено обставини у справі: транспортування сої, реальності господарських операцій з ТОВ «Ніртелс груп» та ТОВ «Альфа промінь», наявності кримінального провадження №00000013 від 21.02.2018 щодо контрагента позивача, наявності посвідчень якості продукції, узагальненої податкової нформації.

Позивачем до Суду надано не надано відзива на касаційну скаргу.

Верховний Суд ухвалою від 18.08.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункт 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Відповідно до пункту 7 цього Положення до складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Пункт 21 Положення встановлює, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 лютого 2013 року № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318. Пункт 7 Положення визначає, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені ПК України.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналіз наведених норм випливає, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Верховний Суд зазначає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частини 2, 3 статті 341 КАС України).

Обґрунтовуючи довід про наявність підстави касаційного оскарження, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зазначає положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - якщо відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

При цьому, обов`язкових умов, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку на вказаній підставі, скаржник не наводить.

Касаційна скарга не містить належного обґрунтування у чому саме полягає помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні норм права, яку саме норму права судами застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника потребує висновку Верховного Суду, та як відповідна норма повинна застосовуватися. Скаржник також не вказує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.

Крім того, вказана скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало ставитися перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі, зокрема, пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем). Однак, таких умов у їх взаємозв`язку у касаційній скарзі контролюючим органом також не наведено.

Суд зауважує, що наведене Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України обґрунтування не узгоджується із визначеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що застосування п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, п. 5 П(С) БО 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО№11 «Зобов`язання», п. 5 П(С) БО№15 «Дохід», пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 34 ПК України при вирішенні аналогічних спорів залежить виключно від фактичних обставин кожної справи, установлених судами, критеріїв оцінки доказів та висновків, здійснених за результатами їх дослідження

Верховним Судом сформована стала судова практика, відповідно до якої валові витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на підтвердження реальності взаємовідносин позивача з його контрагентом позивачем надано копії видаткових накладних, податкових накладних, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, докази проведення розрахунків. Вказані первинні бухгалтерські документи складено належним чином, зауваження контролюючого органу щодо цих доказів відсутні. Суди установили, що контрагенти позивача були належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість, мали у штаті найманих працівників.

Суди обґрунтовано зауважили, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а незначна кількість найманих працівників, на що посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Також, суди правильно, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, вказали, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень), в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що у спірних правовідносинах не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Також суди праавильно урахували, що посилання контролюючого органу на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних не свідчить про безтоварність операцій, оскільки, що чинне законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання правил перевезення та приймання товарів, які не є документами з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкового кредиту.

Доводи контролюючого органу про нереальність операцій, з огляду на ненадання позивачем сертифікатів якості, суди також правомірно визнали помилковими, оскільки сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, а відтак ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо необґрунтованості доводів контролюючого органу про відсутність настання реальних наслідків за правочинами, укладеними між позивачем та ТОВ «Ніртелс груп», ТОВ «Альфа промінь» та, відповідно, заниження зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Колегія суддів також зауважує, що доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права також не знайшли свого підтвердження, адже судами повно та всебічно досліджено наявні у матеріалах справи докази та установлено фактичні обставини справи.

Решта доводів заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовує, натомість зводиться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд, враховуючи норми Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.

З огляду на наведене, касаційна скарга Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків по роботі з великими платниками податків підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко