Справа № 520/5443/22
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 жовтня 2022 р. справа № 520/5443/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 08.03.2022 №582о/с про звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

- поновити з 09.03.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати на виплатити на користь лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час його вимушеного прогулу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.1 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції №582 о/с від 08.03.2022 відповідно до пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено з 08.03.2022 зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції. Крім посилань на вищезазначену норму вказаний наказ не містить ні юридичних, ні фактичних підстав звільнення позивача ОСОБА_1 . Між тим, положення пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачають звільнення поліцейського зі служби в поліції через службову невідповідність. Проте в самому оспорюваному наказі не міститься навіть і натяку на те в чому саме проявилась службова невідповідність позивача ОСОБА_1 та які саме конкретні факти дали відповідачу підстави вважати ОСОБА_1 непридатним до виконання службових обов`язків в оспорюваному наказі не зазначено. Водночас, як вбачається із змісту вказаного наказу його підставою став рапорт самого ОСОБА_1 від 08.03.2022. Проте, із змісту вказаного рапорту випливає, що ОСОБА_1 прохає про своє звільнення із поліції за власним бажанням, мотивуючи це, по перше, відсутністю в нього можливості прибути із м. Черкаси до м. Харкова для подальшого несення служби, оскільки під час війни було зруйноване його житло, а по друге, на нього з боку начальника Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 чинився психологічний тиск з метою його звільнення з поліції. На думку позивача, юридична підстава звільнення позивача не відповідає його фактичній підставі, тобто звільнення позивача здійснено незаконно, оскільки при звільненні позивача відповідачем невірно застосовано норму закону, що призвело до незаконності самого звільнення. Замість звільнення позивача за власним бажанням його звільнено з причини службової невідповідності, тобто всупереч волі позивача його звільнено з підстав, які його компрометують та які є для нього вкрай несприятливими при влаштуванні на державну службу чи поновленні на службу в поліції. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказав, що 08.03.2022 року до канцелярії ДПП від позивача надійшов рапорт від 08.03.2022 року, в якому позивач просив звільнити його з посади інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції за власним бажанням. Наказом Департаменту патрульної поліції від 08.03.2022 року № 582 о/с "По особовому складу" відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 (особистий номер НОМЕР_2 ) інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за березень 2022 року в розмірі 113,401 відсотків. Підстава звільнення: рапорт ОСОБА_1 від 08.03.2022. Представник відповідача вказав, що відповідачем було встановлено, що працівниками УПП в Харківській області ДПП було допущено описку у витязі з наказу ДПП від 08.03.2022 №582 о/с «По особовому складу», виданому ОСОБА_1 , а саме помилково вказано пункт « 5» (через службову невідповідність) замість пункту «7» (за власним бажанням) ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», відповідно до якого нібито було звільнено позивача. При цьому у витязі було вірно вказано підставу звільнення: рапорт ОСОБА_1 від 08.03.2022. Представник відповідача повідомив, що 02.08.2022 на адресу ОСОБА_1 за вих. №3098/41/14/02-2022 від 29.07.2022 поштовим зв`язком було направлено виправлений витяг з наказу ДПП від 08.03.2022 №582 о/с «По особовому складу». В супровідному листі проінформовано про те, що попередньо надісланий витяг з наказу не є дійсним. Отже, позивача 08.03.2022 звільнено зі служби в поліції за його власним бажанням, на підставі рапорту від 08.03.2022, а всі обставини, викладені позивачем у позовній заяві, є лише результатом описки у витязі з наказу, а не порушення його прав та інтересів.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові, та зазначив, що вказана «помилка» в оспорюваному наказі Департаментом патрульної поліції була здійснена цілеспрямовано, обдумано та навмисне з метою скомпрометувати позивача ОСОБА_1 за те, що він вказав в своєму рапорті про звільнення, що причиною цього звільнення є некомпетентність начальника Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 та вчинення нею психічного тиску на позивача. На думку позивача, фактично зміст рапорту позивача ОСОБА_1 про його звільнення з поліції звівся до пояснення того, що це його прохання про звільнення зроблене під примусом, під психічним тиском його безпосереднього керівника і всупереч реальній «внутрішній» волі самого позивача. А ця обставина не давала начальнику Департаменту патрульної поліції також жодних підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням, якого, як такого, взагалі не було в рапорті ОСОБА_1 від 08.03.2022.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції №941 о/с від 02.12.2019 року призначено по управлінню патрульної поліції в Харківській області: по взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2: сержанта поліції ОСОБА_1 (0005947) інспектором, установивши посадовий оклад у розмірі 2400 грн. та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, звільнивши з посади поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Харківській області.

08.03.2022 року позивач звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції з рапортом, в якому просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням 08.03.2022 року, у зв`язку з тим, що під час воєнного стану в країні знаходячись в м. Черкаси не має можливості дістатись до міста Харків для подальшого несення служби, а також наявність зруйнованого від війни житла, а також у зв`язку з психологічним тиском з боку начальника Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 ..

Судом встановлено, що на підставі вказаного рапорту позивача, наказом Департаменту патрульної поліції №582о/с від 08.03.2022 року "По особовому складу", відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції: по управлінню патрульної поліції в Харківській області: лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0005947), інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2, з 08 березня 2022 року, з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за березень 2022 року в розмірі 113,401 відсотків. Підстава: рапорт Г. Лабадзе від 08.03.2022.

На звернення позивача від 25.05.2022 року, який на час звернення мешкав у м.Києві, відповідачем надіслано позивачу витяг з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції №582 о/с від 08.03.2022, згідно якого відповідно до пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції: по управлінню патрульної поліції в Харківській області: лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0005947), інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2, з 08 березня 2022 року, з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за березень 2022 року в розмірі 113,401 відсотків. Підставою так само зазначено рапорт ОСОБА_3 від 08.03.2022.

З наявних матеріалів справи вбачається, що працівниками УПП в Харківській області ДПП було допущено описку у витязі з наказу ДПП від 08.03.2022 №582 о/с «По особовому складу», виданому ОСОБА_1 , а саме помилково вказано пункт « 5» (через службову невідповідність) замість пункту «7» (за власним бажанням) ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію».

Судом встановлено, що 02.08.2022 на адресу ОСОБА_1 за вих. №3098/41/14/02-2022 від 29.07.2022 поштовим зв`язком було направлено виправлений витяг з наказу ДПП від 08.03.2022 №582 о/с «По особовому складу». В супровідному листі проінформовано про те, що попередньо надісланий витяг з наказу не є дійсним.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо звільнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ (надалі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з приписами п.7 ч.1 ст.77 Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Судом встановлено, що позивача було звільнено саме за його рапортом, в якому позивач просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням 08.03.2022 року.

Суд зазначає, що Законом України "Про Національну поліцію" не передбачено обов`язку дослідження мотивації поліцейського, який звернувся з відповідним рапортом про звільнення за власним бажанням.

Окрім цього, частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, серед іншого: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

Відповідно до положень п.п.3 та п.п.4 п.24 Дисциплінарного статуту, у разі підтвердження фактів, викладених у рапорті, керівник, який здійснює його розгляд, зобов`язаний негайно вжити заходів до поновлення прав поліцейського, усунення обставин, що призвели до таких порушень, та вирішити питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень. Про результати розгляду рапорту уповноважений керівник письмово інформує поліцейського, який подав скаргу.

З наявних матеріалів справи судом не встановлено факту звернення позивача з відповідним рапортом щодо доведення до керівництва, що під час воєнного стану в країні знаходячись в м. Черкаси не має можливості дістатись до міста Харків для подальшого несення служби, про наявність зруйнованого від війни житла, а також про факти психологічного тиску з боку начальника Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 .

Натомість, в матеріалах справи містить єдиний рапорт, в якому позивач просить звільнити його з поліції саме за власним бажанням.

Посилання позивача, що рапорт про звільнення написаний позивачем під психологічним тиском, є безпідставними, оскільки жодним доказом в матеріалах справи не підтверджено факту вчинення психологічного тиску відповідачем на позивача під час написання вказаного рапорту.

Судом встановлено, що допущені відповідачем неточності у витязі з наказу ДПП від 08.03.2022 №582 о/с «По особовому складу», виданому ОСОБА_1 , а саме помилково вказаний пункт « 5» (через службову невідповідність) замість пункту «7» (за власним бажанням) ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», самостійно виправлені відповідачем шляхом направлення позивачу виправленого витягу з наказу ДПП від 08.03.2022 №582 о/с «По особовому складу» та повідомленням про те, що попередньо надісланий витяг з наказу не є дійсним.

Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі №2815/6556/15 від 15.11.2019 р., технічні описки в рішеннях державного органу не є підставою для визнання їх незаконними в судовому порядку, за наявності дійсних порушень в діях позивача.

Також, у постанові Верховного Суду України по справі №524/3490/17-ц від 27.03.2019 р. суд звертає увагу на те, що описка в наказі про звільнення не свідчить про незаконність такого звільнення, при цьому сам позивач не позбавлений можливості звернутися із заявою про виправлення описки у наказі про звільнення, а зазначена описка не впливає на правильність та обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанції щодо правомірності звільнення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дана описка не є підставою для скасування спірного наказу.

Таким чином відповідачем самостійно виправлено пункт частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», на підставі якої звільнено відповідача та яка відповідає підставі звільнення, та направлено позивачу відповідний витяг з наказу від 08.03.2022 №582о/с, що в повній мірі відповідає приписам чинного законодавства.

При цьому, суд не досліджує питання отримання позивачем вказаного наказу, оскільки вказане не є предметом оскарження або обґрунтування позовних вимог, а в силу приписів ч.2 ст.9 КАС України - суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, підстави для визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 08.03.2022 №582о/с про звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - відсутні, відповідач у спірних правовідносинах діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України, відповідно суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

При цьому, позовні вимоги поновити з 09.03.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати на виплатити на користь лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час його вимушеного прогулу, є похідними та також не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.10.2022 року.

Суддя Біленський О.О.