Справа № 420/12184/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 01 вересня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

2. Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради надати ОСОБА_1 статус «Особи з інвалідністю внаслідок війни» та видати посвідчення відповідного зразка у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

3. Стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в 2019 році йому було встановлено інвалідність та 19.11.2019 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , як ветерану війни - інваліду війни, вказане посвідчення було видане відповідачем строком дії до 01.07.2022 року та давало позивачу право користуватися пільгами, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно з довідкою до акту медико-соціальною експертною комісією від 06.07.2022 року Серії 12 ABB №531412, при повторному огляді позивачу було продовжено другу групу інвалідності, яка була встановлена та пов`язана із виконанням службових обов`язків. 07.07.2022 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси, що є структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою про видачу вкладишу до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку з продовженням інвалідності. Своїм листом від 21.07.2022 року Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси відмовило позивачу у видачі такого посвідчення у зв`язку з тим, що він не може вважатись особою з інвалідністю. Позивач наголошує, що право на отримання статусу и згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання. Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААБ №531412 підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення. До осіб з інвалідністю внаслідок війни у розумінні пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII належать, зокрема, інваліди з числа і начальницького і рядового складу органів Мiнiстерства внутрішніх справ України, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, причинний зв`язок яких пов`язаний з виконанням службових обов`язків встановлюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 06.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15 вересня 2022 року до суду надійшов відзив (вх. № ЕП/29318/22) Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що листом Міністерства у справах ветеранів України від 02.08.2021 року № 7930/02/09.1-21 відповідача повідомлено, що до осіб, які проходять службу у поліції, законодавством не передбачено застосування узагальнюючого Поняття - особи рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Також повідомлено, що Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади, не належить до військових формувань. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Таким чином, підстави для встановлення поліцейським статусу особи з iнвалiднiстю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону відсутні. Також віднесення особи до категорій особа з інвалідністю внаслідок війни вiдповiдно до ст. 7 Закону безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст. 4 Закону. Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 81/2 вiд 27.03.2019 року ОСОБА_1 , підполковник поліції, хворіє з 2014 року після перенесеної закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, що отримав при виконанні службових обов`язків при проведенні обшуку у підозрюваного, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку з чим заявнику була надана вiдповiдь листом від 21.07.2022 року № Тимч-25533-о. При цьому, особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі iз злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій підпадають під дію пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та мають право на отримання посвідчення ветерана органів внутрішніх справ або ветерана Національної поліції та відповідні пільги.

19 вересня 2022 року до суду надійшли (вх.№29504/22) письмові пояснення позивача.

Надавши оцінку аргументам сторін, що викладені у заявах по суті та поданим доказам, суд встановив таке.

18 листопада 2019 року Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту паці та соціальної політики Одеської міської ради строком до 01.07.2020 року видало на ім`я ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 , яке підтверджує, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Відповідно до Акту спеціального розслідування групового нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 29.04.2014, приблизно о 10.00 год., УБОЗ ГУМВС України в Одеській області від 12.07.2021 року, встановлено, що нещасний випадок за участю старшого оперуповноваженого відділу боротьби з корупцією УБОЗ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 стався у період проходження служби в органах внутрішніх справ України при виконанні службових обов`язків.

Також, в наданих до суду пояснення позивач зазначає, що травма була ним отримана в 2014 році, коли він працював в Міністерстві внутрішніх справ України та перебував на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС УБОЗ ГУ Мiнiстерства внутрішніх справ України в Одеській області.

23 червня 2020 року ОСОБА_1 , за результатом повторного медичного огляду, продовжена інвалідність ІІ групи та зазначено причину інвалідності: «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків», що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК № 729185 (а.с.23).

29.07.2022 Пенсійний фонд України видав ОСОБА_1 терміном дії до 30.06.2022 Пенсійне Посвідчення № серії НОМЕР_2 , про призначення позивачу пенсії по інвалідності 2 групи, інвалідність внаслідок війни (а.с.19).

26 червня 2020 року Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту паці та соціальної політики ОМР видало ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 інваліда 2 групи який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Вказане посвідчення дійсне до 01 липня 2022 року (а.с.20).

06.07.2022 ОСОБА_1 пройшов повторний плановий огляд медико-соціальної експертної комісії за результатом якого йому видана була довідка до акта огляду МСЕК№ 531412 серії 12 ААВ. Друга група інвалідності продовжена на два роки. Причина інвалідності: «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» (а.с.18).

07.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до УСЗН в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою щодо видачі йому вкладишу до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку з продовженням інвалідності.

21 липня 2022 року Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради надало лист (а.с.24) на звернення позивача, в якому повідомило, що за роз`ясненням Міністерства у справах ветеранів України щодо встановлення статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни», підставами для встановлення відповідного статусу є документи, які підтверджують факт настання інвалідності внаслідок: поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини; поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди; з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Чинним законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового i начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади, не належить до військових формувань. Таким чином, підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни вiдповiдно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону відсутні. Згідно до довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 06.07.2022 року серія 12 ААВ №531412 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків. Враховуючи викладене, позивач не може вважатись «Особою з інвалідністю внаслідок війни».

Вважаючи зазначені дії протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №3551, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України і Служби безпеки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

3) малолітніх (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язнів фашистських концтаборів та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин;

4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних у районах бойових дій уперіод Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;

5) осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючись щодо питання про відповідність позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 в справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18 та від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18 Судом касаційної інстанції сформовано усталені висновки щодо застосування ст.ст. 4 та 7 Закону №3551, які є релевантними до спірних правовідносин.

Зміст висновків Верховного Суду полягає у наступному:

«Для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

За змістом ст.7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать виключно особи з числа військовослужбовців діючої армії та інші, які отримали інвалідність під час захисту Батьківщини, або ж виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій.

При цьому, віднесення особи до інваліда війни відповідно до ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону».

Зважаючи на викладене Верховний Суд зазначив, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (п. 35 постанови від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18).

При цьому суд касаційної інстанції акцентував увагу на тому, що отримання ушкодження здоров`я під час проходження військової служби (пов`язаного з проходженням служби) та подальше встановлення інвалідності внаслідок такого ушкодження, не є достатньою підставою для надання статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни». Визначальним є те, що таке ушкодження повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відтак, визначальним при розгляді справи є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з виконанням обов`язків військової служби поєднаним із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402) (у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу IІ групи інвалідності безтерміново) Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з п. 21.5 глави 21 розділу II Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій. Зазначена постанова приймається також, коли наявне захворювання за зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях.

ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.

д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності. У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні

е) «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби.

є) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) отримане військовослужбовцем при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, і він визнаний учасником бойових дій.

ж) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності і він визнаний учасником бойових дій. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН.

з) «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій Місії ООН, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

и) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час виконання обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу.

к) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) отримано військовослужбовцем під час виконання миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії.

У ч.1 ст.7 Закону №3551-XII законодавцем вжито формулювання «до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання,… одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті,... або з участю в бойових діях у мирний час».

Водночас, варто зазначити, що виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст.4 та 7 Закону №3551.

Як встановлено судом, інвалідність позивача настала внаслідок «травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків».

В той же час, з наданих позивачем доказів вбачається, що він отримав травму не під час прийняття участі в бойових діях та захисті Батьківщини, а під час проведення кримінально-процесуальних дій в якості оперуповноваженого ГУ МВС України в Одеській області.

Суд вважає за необхідне зазначити, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналізуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку про відсутність підстав для ототожнення причин інвалідності позивача із пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини чи участю в бойових діях, а тому протиправність оскаржуваних дій відповідача свого підтвердження не знайшли.

Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18.

Одночасно суд звертає увагу позивача на положення Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» № 203/98-ВР визначає статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту,... та членів їхніх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Згідно з п.2 ч.1 статті 5 Закону № 203/98-ВР, ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Таким чином, питання соціального захисту та отримання відповідних пільг у зв`язку з отриманням інвалідності під час виконання поліцейським своїх обов`язків по боротьбі із злочинністю, вирішується саме у відповідності з нормами Закону № 203/98-ВР, а не за положеннями Закону № 3551-ХІІ.

Отже, наголошення позивача про те, що він є суб`єктом п.2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є помилковими.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 (пункти 19, 20) зазначав, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі»). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (справа «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97) (пункт 71).

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-д, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.