Справа № 420/13945/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 жовтня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправними рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд

визнати протиправними дії та рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування / зняття з реєстрації місця проживання / перебування з 18.03.2021 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та про скасування у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради скасувати зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та поновити місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та у Єдиному демографічному реєстрі запису про реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати протиправними дії та рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування / зняття з реєстрації місця проживання / перебування з 25.08.2022 ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та про скасування у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради скасувати зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та поновити місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та у Єдиному демографічному реєстрі запису про реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про неможливість її розгляду за правилами КАС України.

З огляду на матеріали справи, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Білоусовою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 07.06.2007 та зареєстрованого в реєстрі за № 3116, ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . При цьому в зазначеному будинку ОСОБА_3 зареєстрована 25.04.2007. Також в зазначеному будинку з 14.06.2013 зареєстрований син ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

11.06.2007 ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передала в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2014 по справі № 523/19897/13-ц позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

03.03.2021 будинок АДРЕСА_1 виставлено на електронній торги, за результатами яких будинок придбано ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 492 від 11.03.2021.

Позивач зазначає, що з відповідей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради вона дізналася про те, що 18.03.2021 її, а з 25.08.2022 її сина неповнолітнього ОСОБА_2 було знято з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви нового власника будинку у зв`язку із переходом права власності за свідоцтвом № 492 від 11.03.2021.

Зважаючи на те, що позивачка та її син зв`язку із житловим будинком не втрачали та вказаний будинок є місцем їх проживання, дії посадових осіб Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо зняття її та її неповнолітнього сина з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 без їх згоди є неправомірними, позивач звернулася за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та сімейних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Суд вважає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені діями / рішеннями / бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання бездіяльності / дій / рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною дій та рішень щодо скасування реєстрації місця проживання та зобов`язання поновити реєстрацію за відповідною адресою повинні розглядатися в порядку, передбаченому ЦПК.

При цьому, адміністративний позов, серед іншого, обґрунтований посиланнями на судові рішення Верховного Суду від 10.02.2021 № 755/14304/19, від 02.06.2021 № 615/1011/19, які розглянуті судовими палатами Касаційного цивільного суду за правилами цивільного судочинства.

Більш того, позивач в основу позову покладає порушення її із сином прав на житло новим власником будинку та зазначає, що спір про виселення або втрату права користування житлом не вирішувався (що судового рішення про позбавлення позивачів житла, не існує, що виключає можливість зняття з реєстрації).

Отже спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, так як спір виник з житлових правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Приймаючи до уваги те, що спір виник з приводу захисту позивачем цивільного права на житло, правовідносини є приватноправовими та не мають публічно-правового характеру, а зазначена справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України,

УХВАЛИВ :

Відмовити ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , у відкритті провадження по справі за позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправними рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк