Справа № 160/2210/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/2210/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 ( суддя першої інстанції Маковська О.В.) в адміністративній справі №160/2210/22 за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просить:

визнати протиправними дії Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо винесення та пред`явлення до виконання постанови від 14.08.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 306 741 грн. 73 у ВП №54581293 та постанови від 29.08.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 232 грн. 71 коп. у ВП № 54581526;

скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 54581293 від 14.08.2018 та постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 54581526 від 29.08.2018;

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57011517 від 15.08.2018 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 57105773 від 04.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2016 Жовтневим районний судом м.Дніпропетровська по цивільній справі було постановлено заочне рішення суду яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором. За заявою стягувача державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження по стягненню з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 11 566,40 доларів США та виконавче провадження по стягненню судових витрат у сумі 22 327 грн 19 коп. Постановою державного виконавця за заявою стягувача ПАТ «УкрСиббанк» виконавчий документ повернуто стягувачу через відсутність у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. Тобто, у рамках виконавчих проваджень ВП № 54581293 та ВП 54581526 грошові кошти з боржника на користь стягувача стягнуті не були. Державним виконавцем було незаконно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 14.08.2018 року у розмірі 306 741 грн 73 коп. в рамках виконавчого провадження № 54581293 та постанову від 29.08.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2232 грн 71 коп. в рамках виконавчого провадження № 54581526. Стягнення виконавчого збору за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувану або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим, оскільки державний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір виконавчого збору пропорційно від фактично стягнутої суми.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги, посилаючись при цьому на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд мав застосувати норми закону № 1404-VIII у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, а саме в редакції від 17.06.2018 року яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. Адже саме під час винесення постанови про повернення виконавчого листа в рамках ВП № 57011517 та ВП № 57105773 (без фактичного виконання рішення суду) державним виконавцем було незаконно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 14.08.2018 року у розмірі 306 741 грн 73 коп в рамках виконавчого провадження № 54581293 та постанову від 29.08.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2232 грн 71 коп в рамках виконавчого провадження № 54581526.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду судом встановлено, що 20.09.2016 Жовтневим районний судом м. Дніпропетровська по цивільній справі 201/3821/16-ц було постановлено заочне рішення суду яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № CL 0 від 01.07.2008р. яка станом на 11.03.2016р. становить 111566,40 доларів США. яка складається з кредитної заборгованості 94666,16 доларів США; заборгованості по процентам 16900, 24 доларів США. та заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 129874 грн. 06 коп., з яких: 33954 грн. 81 коп. пеня за прострочення сплати кредиту; 95919 грн. 25 коп. пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 44 654 грн.38 коп., рівними частками, тобто по 22327 грн. 19 коп. з кожного з відповідачів.

За заявою стягувача державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито ВП № 54581293 по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 11 566,40 доларів США та ВП 54581526 по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судових витрат у сумі 22 327 грн 19 коп.

За заявою стягувача ПАТ «УкрСиббанк» від 30.07.2018 року виконавчий документ у ВП 54581526 повернуто стягувану без виконання постановою про повернення виконавчого документу стягувану від 14.08.2018

27.06.2018 року у рамках ВП 54581526 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану через відсутність у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

В рамках виконавчих проваджень ВП № 54581293 та ВП 54581526 грошові кошти з боржника на користь стягувача стягнуті не були.

У грудні 2021 року звернувшись до державного реєстратора Желнінський Г.Г. дізнався про наявність заборон на відчуження майна та арештів накладених в рамках ВП № 57011517 та ВП № 57105773. Про наявність вказаних виконавчих проваджень до грудня 2021 року ОСОБА_1 не знав, через не отримання кореспонденції від відповідача, а тому він просить поновити строки на звернення до суду.

15.12.2021 року адвокатом Полтавець Т.О. в інтересах ОСОБА_1 було направлено адвокатські запити, відповідь на які отримана 19 січня 2022 року з даної відповіді позивач дізнався про те, що під час винесення постанови про повернення виконавчого листа в рамках ВП № 57011517 та ВП № 57105773 державним виконавцем було незаконно винесено Постанову про стягнення виконавчого збору від 14.08.2018 року у розмірі 306 741 грн 73 коп в рамках виконавчого провадження № 54581293 та Постанову від 29.08.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2232 грн 71 коп в рамках виконавчого провадження № 54581526

Вважаючи винесені державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ унормований порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, приписами Закону №1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, встановлювалось, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, за якими виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відтак, у період перебування виконавчих документів на примусовому виконанні законодавцем змінена база обрахунку виконавчого збору: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, тобто положення статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно, оскільки внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника, а виконавчі провадження розпочаті під час дії попередньої редакції статті 27 Закону №1404-VІІІ, а також враховуючи, що виконавцем фактично не було стягнуто з позивача коштів у виконавчих провадженнях №54581293 та №54581526, суд першої інстанції дійшов не обґрунтованого висновку про наявність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Крім того, слід звернути увагу на те, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, а в цьому випадку заходи примусового виконання не призвели до виконання рішення.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку про відсутність достатніх та необхідних підстав для стягнення з позивача виконавчого збору, що не було встановлено судом першої інстанції та призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, адміністративний позов задоволенню.

Так, відповідно до частин першої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, сплачений позивачем у загальному розмірі 992,40+4962+2232,50 = 8186,90 грн судовий збір у цій справі підлягає відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 287, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 в адміністративній справі №160/2210/22 скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо винесення та пред`явлення до виконання постанови від 14.08.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 306 741 грн. 73 у ВП №54581293 та постанови від 29.08.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 232 грн. 71 коп. у ВП № 54581526.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 54581293 від 14.08.2018 та постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 54581526 від 29.08.2018.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57011517 від 15.08.2018 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 57105773 від 04.09.2018.

Стягнути з Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 8186,90 ( вісім тисяч сто вісімдесят шість гривень ) 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва