Справа № 380/10563/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 11 липня 2022 року щодо відмови у зарахуванні стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у колгоспі «Літмир»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з часу звернення за призначенням пенсії шляхом зарахування до стажу роботи періоду роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у колгоспі «Літмир»;

- стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після досягнення 60-ти років, 04 липня 2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 липня 2022 року № 45 (далі також оскаржуване рішення) позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону № 1058 (29 років). До страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі «Літмир» з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року згідно довідки № 235 від 28 серпня 2000 року, оскільки «відсутнє перейменування колгоспу в ССФГ, а також необхідно зазначити, що згідно довідки № 40 від 31.03.2022, виданої Самбірською РДА, документи колгоспу «Літмир» на державне зберігання не поступали».

Таке рішення відповідача позивачка вважає протиправним, а посилання відповідача на відсутність інформації про реорганізацію колгоспу безпідставними, оскільки в разі відсутності трудової книжки колгоспника або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або ж довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Позивачка вказує, що для підтвердження наявного стажу надала до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області всі необхідні документи, зокрема довідку № 235 від 28 серпня 2000 року, видану ССФГ колгоспу «Літмир» про те, що вона пропрацювала в цьому колгоспі з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року та виробила встановлений мінімум трудоднів. Окрім того, факт роботи позивачки в колгоспі «Літмир» підтверджується також довідкою № 912 від 11 травня 2022 року, виданою виконавчим комітетом Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.

З огляду на вищенаведене позивачка висновує, що має право на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, а тому адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що згідно з поданими позивачкою для призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «Літмир» за період з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року згідно довідки № 235 від 28 серпня 2000 року, оскільки відсутнє перейменування колгоспу в ССФГ. За таких обставин немає підстав для призначення позивачці пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, позаяк її страховий стаж відповідно до наявних документів становить 05 років 06 місяців 09 днів замість необхідних 29 років.

З огляду на вищенаведене в задоволенні адміністративного позову просить відмовити у повному обсязі.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач просить розглядати справу за участю його представника.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 04 липня 2022 року та необхідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 липня 2022 року № 45 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону № 1058 (29 років). Згідно вказаного рішення за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі «Літмир» з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року згідно довідки № 235 від 28 серпня 2000 року, оскільки «відсутнє перейменування колгоспу в ССФГ, а також необхідно зазначити, що згідно довідки № 40 від 31.03.2022, виданої Самбірською РДА, документи колгоспу «Літмир» на державне зберігання не поступали».

Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 липня 2022 року № 45 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Стосовно клопотання відповідача, яке зазначене у відзиві на позовну заяву, про розгляд цієї справи за участю його представника суд зазначає таке.

Відповідно до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Разом з тим відповідно до пункту другого частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Предметом оскарження у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком, отже, ця адміністративна справа в силу вимог статті 263 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За таких обставин, зважаючи на предмет позову, характер спірних правовідносин, а також, враховуючи приписи пункту першого частини шостої статті 262 КАС України, суд доходить висновку про відсутність підстав для розгляду цієї справи з повідомленням сторін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Отже, необхідними умовами для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 є досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку (60 років) та наявність у такої особи необхідного страхового стажу (не менше 29 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року).

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж наводить стаття 24 Закону № 1058.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Суд встановив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 липня 2022 року № 45 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону № 1058 (29 років).

Як слідує зі змісту зазначеного рішення відповідач не взяв до уваги довідку № 235 від 28 серпня 2000 року, видану ССФГ колгоспу «Літмир», оскільки «відсутнє перейменування колгоспу в ССФГ». З огляду на це вказаний у згаданій довідці період роботи позивачки з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року не зараховано до страхового стажу.

Стосовно неврахування відповідачем довідки № 235 від 28 серпня 2000 року, виданої ССФГ колгоспу «Літмир» (далі також довідка № 235 від 28 серпня 2000 року), суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності) (пункт 23 Порядку № 637).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів. Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі (абзац перший пункту 24 Порядку № 637).

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі коли трудова книжка відсутня, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Таким документами можуть бути, зокрема довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як слідує з матеріалів справи у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 04 липня 2017 року відсутні записи про роботу у колгоспі «Літмир» за період з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року.

Відсутня у матеріалах справи й трудова книжка колгоспника, яка відповідно до положень постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників» є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Разом з тим із заявою про призначення пенсії за віком позивачка долучила довідку № 235 від 28 серпня 2000 року, видану ССФГ колгоспу «Літмир», яка містить відомості про кількість вироблених нею трудоднів за період з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року. Згідно вказаної довідки встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві позивачкою за період з 1980 року по 2000 рік (включно) дотриманий, необхідна кількість трудоднів виконана.

Суд перевірив зміст довідки № 235 від 28 серпня 2000 року та встановив, що така відповідає вимогам пунктів 23, 24 Порядку № 637, оскільки підписана посадовими особами (бухгалтером та головою правління) і засвідчена печаткою. Крім того, у цій довідці вказано підстави її видачі: «книги обліку та розрахунків з колгоспниками до 14а» (хоча така вимога для довідок, виданих в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, пунктом 24 Порядку № 637 не вимагається).

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для неврахування довідки № 235 від 28 серпня 2000 року та, як наслідок, незарахування до страхового стажу, визначеного у цій довідці, періоду роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у ССФГ колгоспу «Літмир».

Щодо аргументу відповідача про те, що «відсутнє перейменування колгоспу в ССФГ» суд зазначає, що вказана обставина жодним чином не спростовує відомостей довідки № 235 від 28 серпня 2000 року в частині перебування позивачки у статусі члена колгоспу та дотримання нею встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року, що є ключовою умовою при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року.

Підсумовуючи вищевказане, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду її роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у ССФГ колгоспу «Літмир» є протиправним, а тому з цих підстав його належить скасувати.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд констатує, що оскаржуване рішення відповідача від 11 липня 2022 року № 45, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, не відповідає критеріям, які визначені у пунктах першому, третьому, п`ятому, шостому частини другої статті 2 КАС України.

Тому позовна вимога позивачки про визнання протиправним та скасування цього рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивачки про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з часу звернення за призначенням пенсії шляхом зарахування до стажу роботи періоду роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у колгоспі «Літмир» суд зазначає таке.

У процесі розгляду справи суд встановив, що відповідач безпідставно не зарахував позивачці до страхового стажу період її роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у ССФГ колгоспу «Літмир».

З цієї підстави суд визнав протиправним та скасував рішення відповідача від 11 липня 2022 року № 45, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Тому для ефективного захисту порушених прав позивачки суд відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати позивачці період її роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у ССФГ колгоспу «Літмир» до страхового стажу.

Разом з тим завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше.

При цьому суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Оскільки в оскаржуваному рішенні відповідач безпідставно не взяв до уваги довідку № 235 від 28 серпня 2000 року, видану ССФГ колгоспу «Літмир», що стало наслідком незарахування визначеного у ній періоду трудової діяльності позивачки до страхового стажу, то суд уважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 04 липня 2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку з наведеним цю позовну вимогу належить задоволити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з цим позовом до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 липня 2022 року № 45 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 01 червня 1980 року по 25 серпня 2000 року у ССФГ колгоспу «Літмир» до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 липня 2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. М. Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 992,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.