Справа № 640/3436/20
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №640/3436/20

адміністративне провадження №К/9901/2362/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправним і скасування наказу в частині, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Донця В.А., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, прийняту в складі колегії суддів: судді-доповідача Кузьмишиної О.М., суддів Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

У С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, у якому просила:

- визнати протиправними і скасувати пункти 2, 3 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 січня 2020 року №134-к;

- поновити позивача на роботі й зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України перевести її на рівнозначну посаду заступника директора департаменту технічного регулювання та метрології - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України;

- стягнути на її користь із Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України середній заробіток за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив процедуру звільнення, оскільки позивача не було попереджено про звільнення та не запропоновано роботу відповідно до вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), рівнозначну посаду; протиправно застосовано норми статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) у чинній на момент звільнення редакції, оскільки підлягали застосуванню норми Закону №889-VIII у редакції, чинній на момент прийняття позивача на публічну службу; безпідставно не переведено ОСОБА_1 за її заявою на вакантну рівнозначну посаду заступника директора департаменту технічного регулювання та метрології - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва відповідно до нового штатного розпису.

ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано пункт 2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 січня 2020 року №134-к у частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва 10 березня 2020 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців, пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 11 березня 2020 року. Стягнуто із Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2020 року по 26 серпня 2020 року в розмірі 262609,98 грн, з якого Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України має відрахувати податки та обов`язкові платежі. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частинах: поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 11 березня 2020 року; стягнення із Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2020 року по 26 серпня 2020 року в розмірі суми стягнення за один місяць - 47230 грн. Установлено, що належним способом виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 11 березня 2020 року є видання на підставі цього рішення суду посадовою особою Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відповідного наказу.

4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року - без змін.

5. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підтверджується скорочення посади заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва, яку обіймала ОСОБА_1 , у розумінні пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. Водночас матеріали справи не містять доказів обґрунтованості відмови позивачеві у переведенні. Відповідач реалізував своє повноваження щодо звільнення позивача не з метою, з якою таке повноваження надане, оскільки взагалі не досліджувалося питання професійної підготовки та професійних компетентностей для з`ясування питання наявності підстав для переведення для забезпечення якнайкращого виконання завдань і функцій держави у відповідній галузі, чи можливого пропонування вищої чи нижчої посади саме за результатами встановлення, визначених статтею 41 Закону №889-VIII якостей державного службовця. Суди попередніх інстанцій зауважили, що Закон України від 19 вересня 2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон №117-IX) набрав чинності 25 вересня 2019 року та відповідно підлягав застосуванню до відносин звільнення державного службовця з підстави скорочення посади державної служби. Статтею 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX не передбачено обов`язку пропонування рівнозначної посади, проте відповідач був зобов`язаний попередити позивача про звільнення та запропонувати іншу роботу відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки відповідне правове регулювання не знайшло свого відображення у змінах, внесених Законом №117-IX до Закону №889-VIII. Відносини щодо попередження державного службовця про звільнення на підставі пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII врегульовані Законом України від 14 січня 2020 року №440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон №440-IX), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, і оскільки спеціальний Закон №889-VIII на момент виникнення спірних правовідносин не містив норм щодо процедури попередження про звільнення, то у відповідній частині підлягали застосуванню положення КЗпП України. Суди дійшли висновків, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без законної підстави, тому пункт 2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 січня 2020 року №134-к у частині її звільнення підлягає скасуванню, а позивач поновленню на попередній роботі зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 20 січня 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

7. Як на підставу оскарження судових рішень Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у касаційній скарзі послалося на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX. Скаржник, зокрема, зазначає, що спірні правовідносини регулюються статтею 87 спеціального Закону №889-VIII, що виключає застосування правил звільнення, визначених нормами КЗпП України; що звільнення позивача здійснено правомірно, на підставі та у спосіб, що установлені Законом №889-VIII.

IV. Позиція інших учасників справи

8. Адвокат Тучіна О.В. подала в інтересах ОСОБА_1 відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року - без змін, оскільки вони прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

V. Рух справи у суді касаційної інстанції

9. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Радишевської О.Р., Уханенка С.А. ухвалою від 23 лютого 2021 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 05 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 06 жовтня 2022 року.

VI. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій

11. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17 березня 2015 року №430-к ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора департаменту технічного регулювання та метрології - начальника управління стандартизації, аналізу та міжнародного співробітництва на посаду заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва з 18 березня 2015 року.

12. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство економічного розвитку і торгівлі перейменовано на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

13. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05 листопада 2019 року №322 внесено зміни до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженої наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18 вересня 2019 року №26, виклавши її в новій редакції, створено, зокрема, департамент технічного регулювання та метрології, в структурі якого передбачено управління стандартизації та міжнародного співробітництва, з посадою заступник директора департаменту - начальник управління.

14. ОСОБА_1 подала заяву від 16 грудня 2019 року про переведення у зв`язку із змінами структури або штатного розпису з посади заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва на рівнозначну вакантну посаду заступника директора департаменту технічного регулювання та метрології - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва, що підтверджується змістом позовної заяви, протоколом наради щодо деяких питань взаємодії співробітників департаменту від 13 січня 2020 року, а також показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні.

15. 16 січня 2020 року ОСОБА_1 подала на ім`я в.о. державного секретаря Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Черних О.О. заяву про надання відпустки з виплатою грошової допомоги.

16. Наказом в.о. державного секретаря Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Черних О.О. від 16 січня 2020 року №134-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 » наказано:

- надати ОСОБА_1 - заступнику директора департаменту технічного регулювання - начальнику управління стандартизації та міжнародного співробітництва частину щорічної відпустки за період роботи з 06 грудня 2016 року по 05 грудня 2017 року на 12 календарних днів, частину щорічної відпустки за період роботи з 06 грудня 2017 року по 05 грудня 2018 року на 2 календарні дні, додаткову оплачувану відпустку за стаж державної служби за період роботи з 11 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2017 року на 1 календарний день, додаткову оплачувану відпустку за стаж державної служби за період роботи з 11 жовтня 2017 року по 10 жовтня 2018 року на 15 календарних днів, додаткову оплачувану відпустку за стаж державної служби за період роботи з 11 жовтня 2018 року по 10 жовтня 2019 року на 15 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку за стаж державної служби за період з 11 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2020 року на 2 календарні дні, усього на 47 календарних днів з 20 січня по 06 березня 2020 року з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Підстава: заява ОСОБА_1 (пункт 1 наказу);

- звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва 10 березня 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців, пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. Підстава: наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05 листопада 2019 року №322 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України»; штатний розпис Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 11 листопада 2019 року; протокол наради департаменту технічного регулювання та метрології від 13 січня 2020 року (пункт 2 наказу);

- департаменту фінансово-господарської діяльності виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати, компенсацію за 28 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 06 грудня 2017 року по 05 грудня 2018 року, за 30 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 06 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року, за 8 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 06 грудня 2019 року по 10 березня 2020 року та за 13 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за період з 11 жовтня 2019 року по 10 жовтня 2020 року (пункт 3 наказу).

17. Наказом в.о. державного секретаря Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Черних О.О. від 19 лютого 2020 року №451-к внесено зміни до наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 січня 2020 року №134-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 », у пункті 3 слова «вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати» змінено словами «вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат».

VІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон №889-VIII. Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

20. Дія Закону №889-VIII поширюється на державних службовців, у тому числі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (пункт 2 частини другої статті 3 цього Закону).

21. Приписами частин першої-третьої статті 5 Закону №889-VIII закріплено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

22. Статтею 83 Закону №889-VIII визначені підстави для припинення державної служби, згідно з пунктом 4 частини першої якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

23. Частина перша статті 87 Закону №889-VIII у редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, визначала, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

24. Приписи частини третьої статті 87 Закону №889-VIII у редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, передбачали, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

25. 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон №117-IX, яким внесено зміни до деяких законів України, у тому числі до Закону №889-VIII.

26. У частині першій статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX закріплено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

27. Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

28. У частині п`ятій статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX визначено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

29. За правилами частини п`ятої статті 22 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

30. Відповідно до частин першої та другої статті 41 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

31. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає КЗпП України, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

32. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

33. У частині четвертій статті 40 КЗпП України визначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

34. За правилами частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

35. Приписами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

VІІІ. Позиція Верховного Суду

36. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

37. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

38. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).

39. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX.

40. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.

41. Предметом спору в справі є правомірність наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 січня 2020 року №134-к, зокрема, в частині звільнення позивача з посади заступника директора департаменту технічного регулювання - начальника управління стандартизації та міжнародного співробітництва 10 березня 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (пункт 2 наказу).

42. Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, передбачалося, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

43. Водночас частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII у редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, внормовувалося, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (абзац перший). Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (абзац другий).

44. 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон №117-IX, яким внесені зміни до Закону №889-VIII. Зокрема, підпунктом 53 пункту 6 розділу I Закону №117-IX у статтю 87 Закону №889-VIII внесені зміни, які, з-поміж іншого, встановлювали такі підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої); ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої).

45. Законом №117-IX також були виключені положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, які стосувалися застосування законодавства про працю та допускали звільнення з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації або реорганізації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.

46. Водночас жодних змін/доповнень, які б унормовували процедуру звільнення державних службовців із підстав, визначених пунктами 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, Законом №117-IX до статті 87 Закону №889-VIII внесено не було.

47. Наказ №134-к, яким звільнено позивача, видано Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16 січня 2020 року, тобто у період дії норми статті 87 Закону №889-VIII у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №117-IX, відповідно, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX.

48. Спірним питанням, яке підлягає вирішенню під час розгляду цієї справи, є співвідношення норм статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX із нормами КЗпП України та їхнє поширення на спірні правовідносини.

49. Як визначено у частині четвертій статті 40 КЗпП України, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

50. За приписами частини третьої статті 5 Закону №889-VIII, який є спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

51. За загальним правилом та згідно із усталеною судовою практикою пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законодавстві.

52. Після подання касаційної скарги у цій справі Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування норми статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX у співвідношенні з нормами КЗпП України.

53. У постановах від 17 червня 2021 року в справі №240/455/20, від 06 липня 2021 року в справі №640/3456/20, від 30 листопада 2021 року в справах №640/3806/20, №640/4921/20 та інших Верховний Суд, роблячи ретроспективний аналіз норм Закону №889-VIII, зазначив, що стаття 87 цього Закону до набрання 25 вересня 2019 року чинності Законом №117-IX визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю.

54. Після внесених Законом №117-IX змін до статті 87 Закону №889-VIII підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої). Пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №117-IX, також був доповнений такою підставою для звільнення як скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. Водночас у частині процедури звільнення із указаних підстав стаття 87 Закону №889-VIII містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення у період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина п`ята).

55. Таким чином, не можна уважати, що стаття 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX визначала особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті, які би мали перевагу в застосуванні порівняно із загальним порядком вивільнення працівників, установленим КЗпП України. Зміст статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX свідчить про відсутність будь-якого правового регулювання правовідносин, пов`язаних із звільненням державних службовців у випадку скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації або ліквідації державного органу.

56. Водночас виключення Законом №117-IX зі статті 87 Закону №889-VIII бланкетної (відсилочної) норми щодо застосування законодавства про працю при процедурі вивільнення державних службовців на підставі пунктів 1, 1-1 частини першої цієї статті не вказує на заборону щодо його застосування, ураховуючи приписи частини третьої статті 5 Закону №889-VIII та неврегульованість цим Законом відповідних правовідносин. Норми частини четвертої статті 40 КЗпП України указують лише на можливість врегулювання спеціальним законом особливостей застосування порядку звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом першим частини першої цієї статті.

57. Додатковим підтвердженням аргументованості застосування законодавства про працю до спірних правовідносин, що виникли у період дії статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX, є наступні зміни до цієї статті, внесені згідно із Законом №440-IX (набрав чинності 13 лютого 2020 року) та Законом України від 23 лютого 2021 року №1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» (набрав чинності 06 березня 2021 року), якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

58. Отже, ураховуючи, що на момент видання наказу про звільнення позивача (16 січня 2020 року) нормами статті 87 Закону №889-VIII не було врегульовано порядок та процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої цієї статті, правильною є позиція судів попередніх інстанцій про необхідність застосування до спірних правовідносин законодавства про працю, зокрема, норм статей 40, 49-2 КЗпП України в частині виконання власником/уповноваженим ним органом обов`язку щодо сприяння у збереженні роботи працівника, його попередження про звільнення із одночасним запропонуванням наявних вакантних посад.

59. Як зауважив Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року в справі №821/595/16, від 06 липня 2021 року в справі №640/3456/20, від 16 вересня 2021 року в справі №440/413/20, від 30 листопада 2021 року в справах №640/3806/20, №640/4921/20, від 09 червня 2022 року в справі №640/4922/20 та інших, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року в справі №800/538/17 (П/9901/310/18), роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають відповідним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом усього цього періоду і які існували на день звільнення.

60. Приписи статей 22, 41 Закону №889-VІІІ у редакції Закону №117-IX внормовують порядок переведення державних службовців.

61. У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що відповідач не вжив заходів з метою працевлаштування ОСОБА_1 , не попередив її про наступне вивільнення та не запропонував вакантних посад, у тому числі вакантних посад, які були рівнозначними посаді, з якої її звільнено, а також не розглянув заяву позивача про переведення, наявність якої скаржник заперечує, проте суд касаційної інстанції з огляду на приписи частин першої та другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази; він переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

62. В обсязі установлених судами у справі фактичних обставин, ураховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX, Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про недотримання відповідачем порядку звільнення позивача, а отже, наявність підстав для визнання протиправним і скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 січня 2020 року №134-к у частині звільнення ОСОБА_1 (пункт 2 наказу).

63. Доводи, викладені у касаційній скарзі про те, що звільнення позивача здійснено правомірно, не знайшли свого підтвердження.

64. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

65. Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення, переглянуті судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ухвалені з додержанням норм матеріального права, касаційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України необхідно залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року в переглянутій частині - без змін.

IХ. Судові витрати

66. Підстави для здійснення розподілу судових витрат, з огляду на результат касаційного розгляду, відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України залишити без задоволення.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року в справі №640/3436/20 у переглянутій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Кашпур

Судді: О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко