Справа № 420/21051/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/21051/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року по справі № 420/21051/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення остаточного розрахунку у день звільнення та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції позивача;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01 січня 2021 року по 29 вересня 2021 року включно.

Позов обґрунтовано тим, що з 20.08.1995 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.12.2020 в Національній поліції України та з 31.12.2020 року його звільнено зі служби в поліції.

У зв`язку з тим, що за час проходження служби в поліції позивачу не виплачувалась індексація заробітної плати, він був вимушений звернутися до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017.

29 вересня 2021 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області на картковий рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 2806, 04 грн.

Позивач зазначив, що в його інтересах було подано адвокатський запит до Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо повідомлення призначення виплати позивачу у розмірі 2806, 04 грн. та наявності заборгованості по виплатам по теперішній час у зв`язку з його звільненням. Листом від 12.10.2021 року позивача повідомлено, що це виплата на виконання рішення суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21.

У зв`язку з чим, 18.10.2021 року в інтересах позивача до ГУНП в Одеській області подано адвокатський запит щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби у поліції за період з 01.01.2021 по 29.09.2021 включно відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Проте позивач отримав лист від відповідача, з якого вбачається, що порядок виплати та видатки на виплату середньомісячного грошового забезпечення поліцейським за час затримки кошторисом ГУНП в Одеській області не передбачені.

Позивач вважає таку відмову протиправною бездіяльністю, оскільки правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами КЗпП України тільки в частині, яка не врегульована спеціальним законодавством. Оскільки нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавств щодо оплати праці.

07.12.2021 до суду першої інстанції відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року по справі № 420/9386/21, 29.09.2021 року було зараховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 2806, 04 грн. - індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 01.11.2017.

Також вказав, що позивач не надав до суду доказів, що відповідач порушив виплату належних йому сум при звільненні у передбачені законом строки за відсутності спору про їх розмір у порядку ст. 117 КЗпП України.

Разом з тим, відповідач звертає увагу, що у зв`язку з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми (сплата індексації), ст. ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати рішення суду на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Тобто немає обґрунтованих підстав стверджувати, що положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати індексації, що мала місце після того як її було встановлено судом, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року по справі № 822/2663/15. Правова позиція щодо незастосування ст. 117 КЗпП України до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року по справі № 0940/1532/18.

Крім того зазначив, що ГУНП в Одеській області зробило нарахування та виплату індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду, на день звільнення ГУНП в Одеській області індексація за період з 05.11.2015 по 01.11.2017 не нараховувалась та обов`язку щодо її виплати у відповідача не було, та кошти, які позивач хоче стягнути з відповідача не є грошовим забезпеченням, адже останній після звільнення не працював, не виконував ніяких функціональних обов`язків, тобто підстав для забезпечення його грошовим забезпеченням не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення остаточного розрахунку у день звільнення та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні,- задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нездійснення остаточного розрахунку ОСОБА_1 в день звільнення зі служби в поліції.

Стягнув з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 січня 2021 року по 29 вересня 2021 року в розмірі у сумі 1358, 85 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят вісім гривень 85 копійок) з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17 відповідно до якої, зокрема, умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- суд першої інстанції в порушення норм матеріального права дійшов безпідставного висновку про зменшення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2021 по 29.09.2021 із належної суми 129 822, 42 грн. (середній заробіток за час затримки 186 робочі дні х 697, 97) до 1358, 85 грн.

25.07.2022 представник відповідача надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначає, що погоджується із застосуванням судом першої інстанції принципу пропорційності при стягненні грошового забезпечення за час затримки розрахунку, які узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду викладених у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, від 30.11.2020 по справі №480/3105/19.

Однак, з посилання на висновки Верховного Суду у постановах від 28.01.2020 по справі №822/22663/15, від 18.11.2019 по справі № 0940/1532/18, зазначає, що суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову, оскільки положення ст. ст. 116-117 КЗпП до даних правовідносин не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати змінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 11-12).

У позовній заяві позивач зазначив, що з 20.08.1995 року по 06.11.2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 31.12.2020 року в Національній поліції України.

Відповідно до витягу з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 1711о/с від 31.12.2020 року, підполковника поліції ОСОБА_1 з 31.12.2020 року звільнено зі служби в поліції (а.с. 15).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року.

На адвокатський запит представника позивача направлений до Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо повідомлення призначення виплати позивачу у розмірі 2806, 04 грн. та наявності заборгованості по виплатам по теперішній час у зв`язку з його звільненням, листом від 12.10.2021 року позивача повідомлено, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 ОСОБА_1 нарахована індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року з базовим місяцем листопад 2015 року у сумі 3374, 17 грн. з урахуванням податків, виплачена індексація в розмірі 2806, 04 грн.

Вказана сума в розмірі 2806, 04 грн. надійшла на картковий рахунок позивача 29 вересня 2021 року, що не заперечується сторонами.

18.10.2021 року в інтересах позивача до ГУНП в Одеській області подано адвокатський запит щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби у поліції за період з 01.01.2021 року по 29.09.2021 року включно відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України (а.с. 18-19).

На вказаний запит ГУНП в Одеській області, листом від 01.11.2021 року № 14/75/аз, надало відповідь про те, що жодним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність Національної поліції України не передбачено нарахування та виплата особам середньомісячного грошового забезпечення за час затримки належних до виплат при звільненні зі служби в поліції коштів, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви (а.с. 20).

На виконання ухвали суду першої інстанції відповідачем надано лист Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 26.01.2022 року, відповідно до якого загальна сума отриманого грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 22303, 01 грн., компенсація відпустки 45 діб 2020 року 31796, 18 грн., одноразова грошова допомога при звільненні 264967,50 грн., з урахуванням податків (розрахункові листи додаються), та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 нарахована індексація грошового забезпечення за період 07.11.2015 по 31.10.2017 (з базовим місяцем листопад 2015) у сумі 3375, 17 грн. (з урахуванням податків), а також надано довідку про середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача зі служби в поліції, йому не була виплачена індексація грошового забезпечення, а отже не був проведений остаточний розрахунок при звільненні, та такий розрахунок був повністю здійснений 29 вересня 2021 року.

З урахування позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 21.10.2021 по справі № 520/7453/20, зазначив, що при затримці у виплаті індексації грошового забезпечення при звільненні, мають бути застосовані приписи ст. 117 КЗпП України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 129822, 42 грн. є неспівмірним з сумою, яка не була виплачена позивачу 3375, 17 грн. із затримкою та має бути зменшений з урахуванням вищевикладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц критеріїв та порядку розрахунку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19.

Тому, оцінюючи у сукупності надані обставини, суд першої інстанції виснував, що достатнім та співмірним розміром середнього заробітку за затримку буде сума 1358, 85 грн., яка належить стягненню на користь позивача з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року (далі - Закон № 580-VIII), Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч. 5 ст. 94 цього Закону, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій, яка є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, а тому є частиною грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону №580-VIII, Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 затверджений Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (надалі Порядок № 260).

Разом з тим відповідними спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавців за несвоєчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Колегією суддів та судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що у день звільнення позивача, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 01.11.2017.

Відповідач визнав, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась, та здійснено нарахування на виконання рішення суду, без затримки у виплаті.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017.

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 ОСОБА_1 нарахована індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 з базовим місяцем листопад 2015 року у сумі 3374, 17 грн. з урахуванням податків, виплачена індексація в розмірі 2806, 04 грн.

Вказана сума в розмірі 2806, 04 грн. надійшла на картковий рахунок позивача 29 вересня 2021 року, що не заперечується сторонами.

18.10.2021 в інтересах позивача до ГУНП в Одеській області подано адвокатський запит щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби у поліції за період з 01.01.2021 року по 29.09.2021 року включно відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України (а.с. 18-19).

Листом від 01.11.2021 № 14/75/аз ГУНП в Одеській області надало відповідь про те, що жодним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність Національної поліції України не передбачено нарахування та виплата особам середньомісячного грошового забезпечення за час затримки належних до виплат при звільненні зі служби в поліції коштів, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви (а.с. 20).

Тобто, фактично позивачу не виплачено середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01.01.2021 по 29.09.2021 включно.

Таким чином, на думку колегії суддів суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення статей 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції позивача, є правомірними та підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права дійшов безпідставного висновку про зменшення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2021 по 29.09.2021 із належної суми 129 822, 42 грн. (середній заробіток за час затримки 186 робочі дні х 697, 97) до 1358, 85 грн.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаному рішенні визначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Також, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Водночас, вирішуючи справу, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 26.01.2022 року, відповідно до якого загальна сума отриманого грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 22303, 01 грн., компенсація відпустки 45 діб 2020 року 31796, 18 грн., одноразова грошова допомога при звільненні 264967,50 грн., з урахуванням податків (розрахункові листи додаються), всього: 319066, 69 грн.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 нарахована індексація грошового забезпечення за період 07.11.2015 по 31.10.2017 (з базовим місяцем листопад 2015) у сумі 3 375, 17 грн. (з урахуванням податків), тобто у день звільнення позивачу мав бути здійснений повний розрахунок на суму 322 441, 86 грн. (з урахуванням податків).

Індексація грошового забезпечення в розмірі 3375, 17 грн. становить 1, 0467 % від загальної суми, яка мала бути виплачена відповідачем на день звільнення позивача.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно враховував такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 року та підтриманий у постанові від 30.07.2020 у справі №806/2682/16.

Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати, суд виходив із розрахунку робочих днів.

З 01.01.2021 по 29.09.2021 становить затримку у виплаті індексації грошового забезпечення 186 робочі дні: 186 робочі дні х 697, 97 грн. (середньоденний заробіток позивача) = 129 822, 42 грн. (середній заробіток за час затримки).

Колегія суддів зазначає, що виходячи з принципу пропорційності, та застосовуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь суми 1 358, 85 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (1, 0467 % від 129822, 42 грн.).

Тотожній підхід був застосований Верховним Судом при розгляді справи № 260/348/19 від 04 вересня 2020 року .

З огляду на вищезазначене, застосовуючи до даних правовідносин принцип співмірності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 822/2663/15, від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18, викладені у відзиві на апеляційну скаргу з огляду на таке.

У справах № 822/2663/15 та № 0940/1532/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що з прийняттям судових рішень, якими присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/10947/17 від 30 січня 2019 року, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що у даній категорії справ підлягають застосування, висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року по справі № 420/21051/21 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року по справі № 420/21051/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.