Справа № 500/3126/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3126/22

04 жовтня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області до фермерського господарства "ІЛЬТА" про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Вінницькій області (далі позивач) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фермерського господарства "ІЛЬТА" (далі відповідач, ФГ "ІЛЬТА"), в якій просить:

стягнути з рахунків у банках, що обслуговують ФГ "ІЛЬТА" кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 40385,34 грн., та накласти арешт на кошти та інші цінності ФГ "ІЛЬТА", що відкриті в установах банків на суму боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на 21.07.2022 за відповідачем рахується заборгованість по платежу орендна плата з юридичних осіб в сумі 36381,81 грн. та по платежу єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків в сумі 4003,53 грн. Податковий борг виник по узгоджених податкових зобов`язаннях, самостійно визначених платником у податкових деклараціях. Контролюючим органом вживалися заходи для його погашення, проте податковий борг відповідачем не сплачено у повній мірі, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк встановлений судом та станом на 04.10.2022 відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Клопотань про продовження процесуального строку також до суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, викладених у заявах по суті справи, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ФГ "ІЛЬТА" () зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Вінницькій області за ФГ "ІЛЬТА" станом на 21.07.2022 рахується податковий борг в розмірі 40385,34 грн, з яких: по платежу орендна плата з юридичних осіб в сумі 36381,81 грн. та по платежу єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків в сумі 4003,53 грн. (а.с.5), що також відображений в інтегрованій картці платника податків (а.с.6, 10-11).

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, податковий борг виник у зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених податкових зобов`язань, самостійно визначеного у податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи від 19.02.2020 (а.с.7) та у податковій декларації з плати за землю від 22.02.2021, від 19.02.2021 (а.с.12-21).

Узгоджені суми грошових зобов`язань ФГ "ІЛЬТА" своєчасно не були сплачені та набули статусу податкового боргу. З метою погашення заборгованості контролюючим органом була виставлена податкова вимога форми "Ю" від 12.10.2020 №4366-13, яка відповідачу вручена 10.06.2020 (а.с.34), проте вжиті заходи не призвели до сплати податкового боргу платником податків. При цьому, з часу виставлення податкової вимоги податковий борг не переривався. Заперечень щодо суми податкового боргу або доказів його сплати відповідачем суду не надано.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

У ст.16 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначені зобов`язання платників податків, один з яких зобов`язує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п.56.11. ст.56 ПК України).

Згідно з пп.295.9.1 п.295.9 ст.295 ПК України платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Платники єдиного податку четвертої групи сплачують податок щоквартально протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, у таких розмірах: у I кварталі - 10 відсотків; у II кварталі - 10 відсотків; у III кварталі - 50 відсотків; у IV кварталі - 30 відсотків (пп.295.9.2 п.295.9 ст.295 ПК України).

Згідно з п.288.7 ст.288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до п.285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Приписами п.286.2 ст.286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 ПК України).

Як слідує з матеріалів справи, податкові зобов`язання по платежу орендна плата з юридичних осіб в сумі 36381,81 грн. та по платежу єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків в сумі 4003,53 грн. є узгодженими у порядку і на умовах, визначених ПК України.

Податковий борг сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Оскільки податкові зобов`язання в загальній сумі 40385,34 грн. відповідачем не сплачено в установлений чинним законодавством строк, таке зобов`язання є податковим боргом.

Згідно із п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що відповідач у встановлений законом строк не сплатив суму узгодженого податкового зобов`язання, суд приходить до переконання про наявність у податкового органу права на стягнення податкового боргу за цим позовом, з рахунків у банках, що обслуговують відповідача.

Надаючи оцінку вимогам податкового органу в частині накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку, на суму спірної податкової заборгованості, суд враховує наступне.

Відповідно до пп 20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту органами державної податкової служби визначені ст.94 ПК України. При цьому за своїм змістом норми даної статті охоплюють як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Пунктом 94.1 ст.94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

В силу вимог абз.2 пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Отже, за змістом наведених норм безумовною підставою для звернення податкового органу до суду із вимогою про накладення арешту на кошти платника податків є відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, в тому числі недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу, або ж майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Як видно з матеріалів справи, перед зверненням до суду з відповідним позовом позивач вжив необхідних заходів з метою встановлення наявності у відповідача майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, що виник станом на 21.07.2022.

Так, згідно з листом Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 12.10.2021 №02-10/1891 на запит позивача № 20762/5-32-13-06-08 від 30.09.2021 за ФГ "ІЛЬТА" транспортні засоби не зареєстровані (а.с.23).

Відповідно до інформації Управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Вінницькій області за № 894/02-32-07-02 від 11.02.2022 на лист позивача від 17.01.2022 №280/02-32-13 вбачається, що у відповідача відсутні транспортні засоби (а.с.21).

Крім того, з інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстру іпотек, реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта № 300124096 від 17.02.2022 підтверджується відсутність у відповідача нерухомого майно, на яке можливо звернути стягнення (а.с.25-33).

Отже, на думку суду, позивач належними і допустимими доказами підтвердив факт відсутності у відповідача майна, за рахунок якого може бути погашений спірний податковий борг. При цьому суд зауважує, що відповідні підтверджуючі документи були зібрані податковим органом саме у зв`язку з виникненням такого боргу, а їхнє оформлення не безпосередньо перед зверненням до суду не впливає на їх дійсність.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що відсутність у відповідача майна унеможливлює виконання покладених на податковий орган функцій щодо забезпечення виконання платником податків своїх зобов`язань з погашення податкового боргу. Відтак вимоги про накладення арешту на кошти та інші цінності ФГ "ІЛЬТА", що знаходяться в банку, визнаються судом підставними також.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.139, 205, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків у банках, що обслуговують фермерське господарства "ІЛЬТА" (), кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 40385 (сорок тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.

Накласти арешт на кошти та інші цінності фермерського господарства "ІЛЬТА" (), що знаходяться в банку, на суму податкового боргу в розмірі 40385 (сорок тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Хмельницьке Шосе, 7,м. Вінниця,Вінницька область,21028 );

відповідач:

- Фермерське господарство "ІЛЬТА" (місцезнаходження: вул. Шевченка, 51,смт Заложці,Тернопільський район, Тернопільська область,47234 ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.