Справа № 280/1526/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Справа № 280/1526/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-57098-50 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафів, складену на ім`я позивачки в розмірі 35758,74 грн. (тридцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень 74 копійки).

В обґрунтування позову вказує, що у період з 10.09.2012 по 13.12.2021 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та перебувала на обліку у відповідача. Стверджує, що в 2012 році мала намір зайнятися підприємницькою діяльністю, проте фактично самостійної підприємницької діяльності ніколи не вела, до теперішнього часу працює як найманий працівник за трудовими договорами. Звертає увагу суду на те, що в тому ж 2012 році подавала заяву про припинення державної реєстрації і вважала, що така реєстрація була припинена, однак отримавши 10.12.2021 повідомлення від банку про арешт коштів на її рахунок дізналася, що продовжує перебувати на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності у податковому органі, тому 13.12.2021 знову подала заяву про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності. Посилаючись на норми чинного законодавства зазначає, що оскаржувана вимога мала бути направлена їй рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручена особисто, однак в порушення вимог податкового законодавства відповідачем не дотримано порядку направлення вимоги, що позбавило її можливості вчасно дізнатися про нарахування їй недоїмки з єдиного внеску та оскаржити рішення контролюючого органу до накладення державною виконавчою службою арешту на її кошти. З огляду на викладене вважає, що оскаржувана вимога прийнята відповідачем протиправно, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.01.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.

Відповідно до довідки Запорізького окружного адміністративного суду, у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів, тимчасово виконуючим обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду був виданий 28.02.2022 наказ № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного в умовах воєнного стану», який був продовжений наказами від 09.03.2022 № 12, від 11.03.2022 № 13, від 18.03.2022 № 14, від 25.03.2022 № 15, від 01.04.2022№ 16, від 08.04.2022 № 17, від 15.04.2022 № 18, від 22.04.2022 № 21, від 29.04.2022 № 22, яким з розгляду були зняті всі адміністративні справи, призначені до розгляду з 01.03.2022 до 06.05.2022 включно.

Розгляд адміністративних справ в Запорізькому окружному адміністративному суді з 10.05.2022 відновлено.

Ухвалою суду від 24.05.2022 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою суду від 21.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 15.07.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 26731), у якому, зокрема пояснює, що згідно реєстраційної та облікової картки платника податків позивач перебувала на обліку як фізична особа-підприємець з 10.02.2012 по 13.12.2021 на загальній системі оподаткування. Вказує, що за період перебування фізичною особою-підприємцем позивачем не подавалися до податкового органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013-2020 роки, у зв`язку із чим станом на 12.11.2020 за позивачем рахується недоїмка в розмірі 35 758,74 грн. Зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства та на підставі вищевказаних даних податковим органом була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2020 № Ф-57098-50 на суму 35758,74 грн. та надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на її юридичну адресу, яка 22.12.2020 була повернута до контролюючого органу з відміткою «за закінченням термінів зберігання». З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.07.2022 витребувано від відповідача докази по справі, а саме належним чином завірені копії наступних документів: довідку про взяття на облік до податкового органу ОСОБА_1 як платника єдиного внеску; відомості про подання ОСОБА_1 звітів про нарахування єдиного внеску за 2017-2021 роки; довідку про види та розмір нарахованих (виплачених) ОСОБА_1 сум доходів за 2017-2021 роки із зазначенням джерел отримання доходів.

На виконання вищезазначеної ухвали суду відповідачем 05.08.2022 заявою (вх. № 30044) долучені до матеріалів справи витребувані докази, а саме: копію ідентифікаційних даних; копію довідки про види та розмір нарахованих (виплачених) ОСОБА_1 сум доходів за 2017-2021 роки. Також, у поданій заяві відповідач зазначив, що згідно бази даних контролюючого органу, позивача взято на облік, як платника єдиного внеску з 10.09.2012 за № 08/11-17752, звітів про нарахування єдиного внеску за 2017-2021 роки до контролюючого органу від позивача не надходило.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ідентифікаційних даних, ОСОБА_1 з 10.09.2012 взята на облік до податкового органу як платник єдиного внеску з реєстраційним номером 08/11-17752.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 01.08.2022 про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 рік, позивачем у періоди:

з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2018 рік дохід не отримувався;

з 4 кварталу 2018 року по 3 квартал 2020 рік отриманий дохід у вигляді заробітної плати від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;

з 4 кварталу 2020 року по 4 квартал 2021 рік отриманий дохід у вигляді заробітної плати від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

12.11.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57098-50У, відповідно до якої у позивача станом на 31.10.2020 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 35758,74 грн., до складу якої входить сума недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн., штраф 170,00 грн.

Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- за період адміністрування єдиного внеску Пенсійним фондом у розмірі 170,00 грн.;

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., зі строком сплати до 09.02.2018;

- за І квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.04.2018;

- за ІІ квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.07.2018;

- за ІІІ квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.10.2018;

- за IV квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 21.01.2019;

- за І квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.04.2019;

- за ІІ квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.07.2019;

- за ІІІ квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.10.2019;

- за IV квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 20.01.2020;

- за січень та лютий 2020 року у сумі 2078,12 грн., зі строком сплати 21.04.2020;

- за червень 2020 рік у сумі 1039,06 грн., зі строком сплати 20.07.2020;

- за ІІІ квартал 2020 рік у сумі 3178,12 грн., зі строком сплати до 19.10.2020.

Вказану вимогу відповідачем 16.11.2020 було направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням, яка повернулася до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується наявним у матеріалах справи належним чином засвідченою копією конверту.

В подальшому, у зв`язку із несплатою позивачем вказаної суми заборгованості, відповідачем було подано до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про примусове виконання позивачем вимоги № Ф-57098-50У від 12.11.2020, на підставі якої 03.12.2021 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко Анастасією Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67751767.

09.12.2021 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко Анастасією Олександрівною винесено постанову про арешт коштів позивача.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57098-50У від 12.11.2020, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У той же час, відповідно до частини 2 статті 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру, ОСОБА_1 була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця у період з 10.09.2012 по 13.12.2021.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI (у редакції чинній з 01.01.2017) передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни, до Закону № 2464-VI, які набули чинності з 01.01.2018, зокрема, абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI викладено у новій редакції, а саме: «Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.»

Згідно з абзацом 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Як зазначено у частині 16 статті 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що починаючи з 01.01.2017 відповідно до вищезазначених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Натомість, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (у період з 01.01.2017) та єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (у період з 01.01.2018).

При цьому в разі неотримання доходу, за будь яких умов, єдиний внесок має бути сплачений у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 - 3200,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 - 3723,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 - 4173,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з у місячному розмірі: з 1 січня 4 723,00 грн;, з 1 вересня 5000,00 грн.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI, для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Отже, з 01.01.2017 мінімальний страховий внесок становив на місяць 704,00 грн. (3200,00 грн. х 22%), з 01.01.2018 819,06 (3723,00 грн. х 22%), з 01.01.2019 918,06 грн. (4173,00 грн. х 22%), з 01.01.2020 1039,06 грн. (4723,00 грн. х 22 %), з 01.09.2020 1100,00 грн. (5000,00 х 22%).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної вимоги, загальна сума нарахованої позивачу недоїмки складає 35758,74 грн., до складу якої входить сума недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн., штраф 170,00 грн.

Судом встановлено, що станом на 31.10.2020 відповідно до інтегрованої картки платника податків у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 35758,74 грн., сума якої нарахована: за 31.12.2012 у розмірі 170,00 грн. (за період адміністрування єдиного внеску Пенсійним фондом); за 2017 рік (по строку 09.02.2018 року) у розмірі 8448,00 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску: мінімальна заробітна плата - 3200 грн. х 22% = 704,00 грн. помноженому на кількість місяців звітного року (12 місяців); за І-ІV квартали 2018 року у розмірі 9828,72 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску: мінімальна заробітна плата з січня 2018 - 3723 грн. х 22% = 819,06 грн. або 2457,18 грн. за кожний квартал (за 3 місяці відповідно 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн.); за І- ІV квартали 2019 року у розмірі 11016,72 грн. (2754,18 грн. за кожний квартал); за І квартал 2020 року у розмірі 2 078,12 грн.; за II квартал 2020 року у розмірі 1 039,06 грн.; за ІІІ квартал 2020 року у розмірі 3 178,12 грн.

Загальна сума заборгованості складає 35758,74 грн., що відповідає сумі яка зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-57098-50.

Проте, під час судового розгляду, судом встановлено, що позивач у період з 4 кварталу 2018 по 4 квартал 2021 була працевлаштована і за вказаний період за позивача її роботодавцями сплачувалися страхові внески згідно положень чинного законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 2004 року по 2021 рік та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 01.08.2022 про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 року.

Підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу 7), частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на системне тлумачення наведених норм права, суд доходить висновку, якщо особа не веде господарську діяльність і є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 та від 16.09.2022 у справі № 500/92/19.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах предметом оскарження є вимога контролюючого органу, сформована за період адміністрування єдиного внеску Пенсійним фондом (дата виникнення недоїмки 31.12.2012), а також з 2017 року по 3 квартал 2020 рік.

При цьому, як встановлено судом, у період з 4 кварталу 2018 року по 4 квартал 2021 рік позивач працювала як найманий працівник, за неї сплачувалися страхові внески згідно положень чинного законодавства як за застраховану особу. Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Отже, суд дійшов висновку, що у період з 4 кварталу 2018 року по 3 квартал 2020 рік позивач не мала обов`язку зі сплати єдиного внеску у статусі фізичної особи-підприємця, у зв`язку із чим нарахована відповідачем за вказаний період сума єдиного соціального внеску у розмірі 19769,20 грн. (2457,18 грн. (за 4 квартал 2018 року) + 2754,18 грн. (за 1 квартал 2019 року) + 2754,18 грн. (за 2 квартал 2019 року) + 2754,18 грн. (за 3 квартал 2019 року) + 2754,18 грн. (за 4 квартал 2019 року) + 2078,12 грн. (І квартал 2020 року) + 1039,06 (за II квартал 2020 року) + 3178,12 грн. (за ІІІ квартал 2020 року)) є безпідставною.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів, які підтверджують, що у період з 2017 року по 3 квартал 2018 рік була працевлаштована та роботодавець сплачував за неї єдиний внесок, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про те, що недоїмка з єдиного внеску за вказаний період нарахована обґрунтовано.

Крім того, не надано доказів погашення недоїмки у розмірі 170,00 грн., сформованої органами Пенсійного фонду до внесення відповідних змін до Закону № 2464-VI про передачу повноважень з адміністрування єдиного внеску органам доходів і зборів.

Таким чином, за період адміністрування єдиного внеску Пенсійним фондом та з 2017 року по 3 квартал 2018 року позивач мала обов`язок сплатити єдиний внесок в загальному розмірі 15989,54 грн. ( 170,00 грн. (станом на 31.12.2012) + 8448,00 грн. (за 2017 рік) + 2457,18 грн. (за 1 квартал 2018 року) + 2457,18 грн. (за 2 квартал 2018 року) + 2457,18 грн. (за 3 квартал 2018 року)), в незалежності від того, чи отримувала вона у вказаний період дохід від здійснення підприємницької діяльності чи ні.

Також, суд звертає увагу на те, що обов`язок сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу виник у позивача не у зв`язку з прийняттям оскаржуваної вимоги, а в силу вимог закону, а тому є передбачуваним наслідком правозастосування та не може бути визнаний надмірним тягарем.

Позивач як платник єдиного внеску відповідно до законодавства мала обов`язок зі своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, а через не здійснення позивачем таких дій у контролюючого органу виникло право на прийняття вимоги про сплату боргу.

Вказаний висновок узгоджується із висновком, зазначеним Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 19.09.2022 у справі № 280/1114/22.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-57098-50 в частині недоїмки у розмірі 19769,20 грн.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які повністю спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплати судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, а саме позовні вимоги задоволені лише в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 4 кварталу 2018 року по 3 квартал 2020 рік в розмірі 19769,20 грн., що за своїм відсотковим співвідношенням складає 55% від 35758,74 грн. загальної суми оскаржуваної вимоги, тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 545,82 грн. (992,40 грн. х 55%) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-57098-50, винесену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 4 кварталу 2018 року по 3 квартал 2020 рік в розмірі 19769,20 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять гривень двадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 545,82 грн. (п`ятсот сорок п`ять гривень вісімдесят дві копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич