Справа № 380/12221/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

05 жовтня 2022 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кисильова О.Й. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1), Міністерства оборони України (далі-відповідач-2), за участю третьої особи

Головного управління Пенсійного фонду України (далі - третя особа), у якому просить:

? визнати протиправні дії Міністерства оборони України в частині затвердження штату № 41/045 військової частини НОМЕР_1 та встановлення станом на 10.06.1996 посадового окладу - "12,5" для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт", яку обіймав ОСОБА_1 , та відповідно з врахуванням цього, встановлення станом на 12.10.1996 посадового окладу для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт", яку обіймав ОСОБА_1 , у розмірі 123,00 грн., який відображений у грошовому атестаті серія НОМЕР_2 ;

- визнати протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_2 у застосуванні для призначення пенсії ОСОБА_1 посадового окладу у розмірі 123,00 грн. та для перерахунку пенсії на підставі постанови КМУ від 22.05.2000 №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" посадового окладу встановленого станом на 01.07.2000 у розмірі 197,00 грн., а також у видачі довідок: від 31.03.2008 на підставі постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із визначенням посадового окладу у розмірі 1190,00 грн. та від 11.03.2018 на підставі постанови КМУ від 30.09.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із визначенням посадового окладу у розмірі 5 920,00 грн.;

- визнати протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі ОСОБА_1 довідки про розмір грошового забезпечення віл 22.06.2022 № С/ 3554 станом на 05.03.2019 для перерахунку пенсії із зазначенням у ній: розміру посадового окладу (30 т. р.) - 5920,00 грн., надбавки за вислугу років 50% - 3700,00 грн., надбавки за особливості проходження служби 65% - 7215,00 грн., надбавки за службу в умовах режимних обмежень 10% - 592,00 грн., премії 35% - 2072,00 грн.;

? зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти та видати для Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.1999 по 30.06.2000 із встановлення посадового окладу у розмірі 154,00 грн., з 01.07.2000 по 31.12.2007 із встановлення посадового окладу у розмірі 250,00 грн.; з 01.01.2008 по 31.12.2018 із встановлення посадового окладу у розмірі 1900,00 грн., з 01.01.2018 по 31.03.2019 із застосуванням 54 тарифного розряду, що відповідає розміру посадового окладу - 9303,00 грн.;

? зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти та надати до Ґоловного управління Пенсійного фонду України в Львівської області нову довідку про розмір грошового забезпечення із зазначенням відомостей про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 05.03.2019 для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії, із визначеним розміром складових грошового забезпечення : розмір посадового окладу - 9303,00 грн., окладу за військове спеціальним званням - 1480,00 грн., надбавки за вислуги років - 5392,00 грн., надбавки за виконання особливо важливих завдань - 15 528,00 грн., надбавки за службу в умовах режимних обмежень 139,005 грн. (9303х15%), премії 33,3 % у розмірі 11022,00 грн. у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704.

Ухвалою від 12.09.2022 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків, а саме:

- надати заяву про поновлення строків звернення до адміністративного суду та вказати обставини, які можуть бути враховані судом, як поважні, для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

На виконання вимог ухвали позивач подав до суду заяву, в якій зазначає, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки вживав заходів досудового врегулювання спору. Також зазначив, що даний спір стосується виключно визначення розміру грошового забезпечення (посадового окладу) для призначення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 за відповідні періоди згідно постанов КМУ за наслідками чого відбулось заниження такого розміру. На переконання позивача, спірні правовідносини виникли з приводу перерахунку пенсії, а тому відповідно до статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не обмежені строками звернення до суду за захистом порушеного права.

Надаючи оцінку доводам позивача про поважність причин пропуску строків звернення до суду, слід зазначити таке.

Спірні правовідносини між ОСОБА_1 та відповідачем-2 виникли з приводу непогодження позивача із встановленням Міністерством оборони України у штатному розписі в/ч НОМЕР_3 станом на 10.06.1996 коефіцієнту співвідношення посадового окладу до мінімальної заробітної плати для посади "начальника самостійного управління".

Відтак, даний спір у частині визначення відповідачем-2 у штатному розписі військової частини НОМЕР_1 розміру посадового окладу для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт" стосується проходження ОСОБА_1 військової служби, тобто проходження публічної служби.

Інші позовні вимоги, які звернуті до відповідача-1, стосуються видачі у березні 2008 року, березні 2018 року та червні 2022 року довідок про розмір грошового забезпечення із зазначенням сум посадового окладу та інших складових у розмірі меншому, ніж належить позивачу. Видача відповідачем-1 зазначених довідок із заниженими сумами складових грошового забезпечення, на переконання позивача, здійснено у зв`язку із неправомірним встановленням Міністерством оборони України у штатному розписі в/ч НОМЕР_3 станом на 10.06.1996 коефіцієнту співвідношення посадового окладу до мінімальної заробітної плати для посади "начальника самостійного управління".

Таким чином, враховуючи те, що штатний розпис позивач оскаржує у зв`язку із тим, що виплата посадового окладу у меншому розмірі призвела до неправильного нарахування пенсії, то про порушення свого права, пов`язаного з проходженням публічної служби, позивач дізнався з часу отримання пенсії.

Крім того, встановлено, що з спірного посадового окладу позивачу була розрахована пенсія, яка є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії, яка обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів, з якого посадового окладу був здійснений саме такий її розрахунок.

Отже, з дня отримання вказаних пенсійних виплат особою, якій вона призначена, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсії, звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй необхідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву та у зв`язку з цим звернулась до органу, який видав довідку для розрахунку пенсії.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідачів. Позивач необґрунтовано, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у соціальних спорах, дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

У даному спорі встановлено, що позивач звернувся з цим позовом до суду 06.09.2022 року.

Грошове забезпечення для призначення пенсії позивачу визначено 03.03.1999, а пенсія призначена на підставі розрахунку на пенсію за вислугу років служби.

Зі змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.05.1999 ХВ 51569 з додатком (підтвердження до грошового атестату), встановлено, що про розмір грошового забезпечення позивачу було відомо 17.05.1999.

Отже, з цього часу позивач був ознайомлений з усіма складовими грошового забезпечення, з якого призначалась пенсія, та їх розміром, в тому числі з розміром посадового окладу для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт".

Крім того, з цього часу позивач щомісячно отримував пенсію, а тому міг проявити належну зацікавленість та звернутись за захистом своїх прав до суду у строки, передбачені законодавством.

У свою чергу, про розмір складових грошового забезпечення позивач знав, отримавши від відповідача-1 у березні 2008 року, березні 2018 року та червні 2022 року відповідні довідки.

Варто відмітити, що звернення ОСОБА_1 до різних установ із заявами з метою, як стверджує позивач, досудового врегулювання спору впродовж багатьох років, ніяким чином не перешкоджало позивачу звернутися до суду за захистом порушеного права з дотриманням строків звернення до суду.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався 17.05.1999 припризначенні пенсії, а тому саме з цієї дати слід обчислювати як місячний, так і шестимісячний строк для звернення до суду із вказаним позовом.

При цьому, суд вважає, що листування позивачем з відповідачами з 1999 року по 2022 рік та отримання крайньої відповіді (листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.06.2022 № с/ 3604), не змінює часу, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Відтак, доводи позивача про застосування ним заходів досудового врегулювання спору, що є, на його думку, підставою для поновлення процесуального строку є необґрунтованими, а тому зазначені обставини не дають підстав для визнання їх поважними причинами пропуску строку.

Також безпіставними є посилання позивача на те, що цей спір згідно статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не обмежений строками звернення до суду, оскільки позовні вимоги стосуються видачі довідок про розмір грошового забезпечення із новими сумами складових, а не перерахунку пенсії.

Підсумовуючи викладене вище, варто зазначити таке.

Частиною 6 ст. 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.11.2019 у справі № 804/516/17, від 15.07.2019 у справі №804/9030/16.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

З урахуванням викладеного, слід зауважити, що позивач необґрунтовано впродовж більш, ніж 20 років (посадовий оклад визначений у 1996 році, пенсія призначена у 1999 році) без поважних причин не реалізовував своє право на звернення до суду за захистом порушеного права, що дає підстави для висновку про відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

За правилами ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву про поновлення строку звернення до суду не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За таких обставин, позовну заяву належить повернути позивачеві.

Згідно із ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. 123, ч. 4 ст. 169, ст. ст. 243, 248 КАС України,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, разом з доданими документами повернути позивачеві.

Повернути ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн згідно квитанції № ПН 85879СТ від 05.09.2022.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Кисильова О.Й.