Справа № 160/6623/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/6623/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №160/6623/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Весташляхбуд" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Весташляхбуд" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020 №.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.11.2020 року за №.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадженні відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на підставі п.19-1.1 ст. 19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, наказів ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2020 року №2025-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» ()» та від 15.09.2020 року №26-п «Про продовження строків проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» ()» та направлень від 31.08.2020 року №2719 та №2720 посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість задекларованого у попередніх звітних періодах.

За результатами перевірки, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено Акт №50748/04-36-07-22/31933268 від 29.09.2020 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що включається до складу наступного податкового періоду за червень 2020 року - 1 108 064,06 гривень.

Не погоджуючись з такими висновками, ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» було подано заперечення на Акт перевірки, за результатами розгляду яких ГУ ДПС в Дніпропетровській області було відмовлено у задоволенні цих заперечень позивача на акт перевірки.

На підставі висновків акту перевірки №50748/04-36-07-22/31933268 від 29.09.2020 року, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020 року № , відповідно до змісту якого платником податків завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового періоду наступного звітного періоду в розмірі 1 108 064,00 гривень.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено платником податків в адміністративному порядку та за наслідками розгляду скарги було залишено без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, викладені в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-ХІV (далі Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, у перевіряємому періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ «ТД МБК» (постачальник), відповідно до договору поставки №20/09 від 20.01.2020 року.

Згідно п. 1.1. договору №20/09 від 20.01.2020 постачальник зобов`язується в порядку, строки та на умовах, визначених у специфікаціях, передати у власність покупцеві товар: відсів, щебінь 5x10 мм, щебінь 10х20мм, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти і оплатити його вартість.

Відповідно до п. 2.1. договору №20/09 від 20.01.2020 року постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на умовах та у строк, визначений специфікацією за правилами DDP склад покупця м. Кривий Ріг, вул. Урожайна, буд. 1 (згідно із Офіційними правилами тлумачення Торговельних термінів Міжнародної торгової палати «ІНКОТЕРМС 2010»).

Відповідно до п. 3.1. договору №20/09 від 20.01.2020 вартість договору дорівнює загальній вартості товару, поставленого постачальником покупцю. В загальну вартість, що зазначена у п. 3.1. цього Договору, включена вартість тари, упаковки та маркування товару. У випадку транспортування товару силами постачальника, покупець додатково сплачує постачальнику вартість послуг з транспортування. Вартість послуг з транспортування узгоджуєтеся підписанням акту прийому- передачі наданих послуг.

Відповідно до специфікації №1 та специфікації №2 до договору №20/09 від 20.01.2020 року постачальник зобов`язаний поставити відсів, щебінь 5-10, щебінь 10-20 та надати транспортні послуги.

На виконання умов укладеного договору ТОВ «ТД МБК» поставило ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» товар, що підтверджується видатковими накладними №590 від 12.06.2020 року, №591 від 15.06.2020 року, №592 від 19.06.2020 року та надало послуги з транспортування товару, що підтверджується актами наданих послуг №506 від 18.05.2020 року, №507 від 25.05.2020 року, №508 від 29.05.2020 року, №595 від №597 від 19.06.2020 року.

З урахуванням того, що транспортування товару здійснювалось на умовах DDP, згідно правил Інкторемс -2010, тобто, за рахунок постачальника до складу покупця - ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», останнім до перевірки та до матеріалів справи було надано товарно-транспортні накладні, скріплені печатками та підписами сторін.

Також колегією суддів враховується та не заперечується учасниками справи, що отриманий товар позивачем було використано у власній господарській діяльності, зокрема, для виготовлення асфальтобетонної суміші задля подальшого виконання робіт з поточного та капітального ремонту автомобільних доріг, що в свою чергу узгоджується з видами економічної діяльності суб?єкта господарювання.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «ТД МБК» не володіє достатніми основними засобами для транспортування товару, а тому останнім для виконання умов Договору №20/09 від 20.01.2020 року було укладено з ТОВ «ВАЙТ» договір №12/02/20 від 10.02.2020 про надання послуг перевезення, що підтверджується листом ТОВ «ТД МБК» від 16.12.2020 року.

Отже, вищенаведеними доказами підтверджено, що ТОВ «ТД МБК» надавало послуги позивачу з транспортування товару силами ТОВ «ВАЙТ» на підставі договору №12/02/20 від 10.02.2020 року виступаючи експедитором.

При цьому ТОВ «ТД МБК» виступав вантажовідправником та експедитором, що відображено в товарно-транспортних накладних.

В той же час згідно Наказу №363 від 14.10.1997 року Мінтрансу України про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Наказ №363) перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно п. 11.1 Наказу №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, висновки податкового органу про відсутність у ТОВ «ТД МБК» у власності чи оренді транспортних засобів, що унеможливлює надання послуг, є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Також предметом перевірки були господарські операції ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» з ТОВ «ГРАНДБУД-КР».

Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «ГРАНДБУД-КР» (постачальник) 02.03.2020 року було укладено договір поставки №5-Т.

Відповідно до п. 1.1. Договору №5-Т від 02.03.2020 року постачальник зобов`язується поставити покупцеві бітум згідно специфікації.

Відповідно до п. 2.1. Договору №5-Т від 02.03.2020 року постачальник поставляє продукцію на склад покупця: м. Кривий Ріг, вул. Урожайна, 1.

Постачання товару здійснювалось за рахунок ТОВ «ГРАНДБУД-КР» та силами автопідприємств, залученими вказаним підприємством, на склад ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД».

Згідно матеріалів справи, податковим органом, під час проведення перевірки було встановлено, що ТОВ «ГРАНДБУД-КР» реалізовано на користь ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» бітум модифікований БМКА 40/60-59 в кількості 387,32 т. на загальну суму 8 923 852,80 грн, що підтверджується видатковими накладними №489 від 04.06.2020, №530 від 05.06.2020, 531 від 08.06.2020, №532 від 10.06.2020, №533 від 11.06.2020, №534 від 12.06.2020, №535 від 12.06.2020, №536 від 12.06.2020, №537 від 14.06.2020, №582 від 16.06.2020, №583 від 17.06.2020, №584 від 18.06.2020, 585 від 23.06.2020, №586 від 25.06.2020, №588 від 30.06.2020.

В свою чергу ТОВ «ГРАНДБУД-КР» придбавало реалізований ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» товар у ТОВ«ТД МБК».

Проте, згідно Акту перевірки ГУ ДПС в Дніпропетровській області дійшло висновку, що реалізація бітуму модифікованого БМКА 40/60-59 в кількості 387,32 т. на загальну суму 8 923 852,80 грн. не могла бути здійснена ТОВ «ГРАНДБУД-КР» позивачу, з огляду на відсутність доказів придбання вказаного товару ТОВ «ГРАНДБУД-КР» у ТОВ «ТД МБК».

Однак, з такими висновками податкового органу колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Так, згідно матеріалів справи, ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» у період з 01.05.2020 по 31.07.2020 виконувало роботи з поточного та капітального ремонту автомобільних доріг на суму 173 747 144,29 грн., що підтверджується реєстром виконаних робіт від 20.04.2021 року.

Згідно пояснень товариства, для виконання робіт з ремонту автомобільних доріг ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» використовує асфальтобетонну суміш, яку виготовляє на власних основних засобах.

Так, для виготовлення однієї тони асфальтобетонної суміші згідно підбору №1 ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» використовує 0,215 т щебню гранітного фр. 10-20 мм; 0,168 т щебню гранітного фр. 5-10 мм; 6,477 т піску фр. 0-5 мм; 0,075 т мінерального порошку МП-1: 0,065 т бітуму модифікованого БМКА 40/60-59.

За період з 01.05.2020 року по 31.07.2020 року ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» виготовило 31885,75 т асфальтобетонної суміші.

Крім того, колегія суддів враховує, що постачальником бітуму модифікованого БМКА 40/60-59 в перевіряємому періоді був виключно ТОВ «ГРАНДБУД-КР».

Інших постачальників бітуму модифікованого на адресу позивача не було, що також підтверджується самим податковим органом шляхом формування таблиці в Додатку №1 до Акту перевірки.

При цьому, Актом перевірки не встановлено порушень з боку ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» при формуванні своїх податкових зобов`язань.

Доводи контролюючого органу, викладені в акті перевірки та в апеляційній скарзі стосовно податкової інформації щодо контрагентів ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», зокрема, як то подання звітності, відсутність інформації про основні засоби, тощо, колегія суддів розцінює критично з огляду на наступне.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Також не спростовують висновків суду доводи апелянта щодо неналежного оформлення ТТН, зокрема щодо відсутності інформації про час (год., хв.) прибуття, вибуття, простоя, а тому останні складено з порушенням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.110.1997 року № 363, що унеможливлює встановлення та підтвердження реальності проведення операцій.

При цьому колегія суддів зазначає, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу матеріальних цінностей.

Також, недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходили товари є безпідставним, оскільки, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, на які посилається податковий орган, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту.

В даному випадку належними доказами, а саме видатковими, податковими, прибутковими накладними, платіжними документами, довіреностями, підтверджено оприбуткування товару позивачем та використання у власній господарській діяльності, рух товару та зміна майнового стану в результаті виконання укладених договорів. Отже, висновок щодо безтоварності операцій позивача є безпідставними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №160/6623/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко