Справа № 380/19076/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/19076/21 пров. № А/857/9333/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С.М.
суддів -Довгої О. І.
за участю секретаря судового засідання Носа С.П. Кушик Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного Бюро Розслідувань на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/19076/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного Бюро Розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїКостецький Н.В.
дата складання повного тексту рішення13.05.2022
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державного Бюро Розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/19076/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань в особі Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 29 травня 2021 про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого першого відділу (з дислокацією у м.Львові) ТУ ДБР розташованого в м. Львові Пандяка Максима Ігоровича.

Зобов`язано Державне бюро розслідувань в особі Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань розглянути скаргу ОСОБА_1 від 29 травня 2021 про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого першого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР розташованого в м. Львові ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судовий збір в розмір 908 грн 00 коп. стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про закриття провадження у даній справі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції порушено правила юрисдикції адміністративних судів, відображених у ст. 19 КАС України. Також зазначає, що з огляду на зміст спірних правовідносин у даній справі підлягають до застосуванню положення ст. 1, 2, 40, 303-307 КПК України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи про те, що даний спір є публічно правовим, а відтак підставно розглянуто судом першої інстанції за правилами адміністративного судочинства.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений за допомогою електронних засобів зв`язку, шляхом надіслання повістки та ухвал на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений шляхом надіслання повістки засобами поштового зв`язку, про що у матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судовому засіданні представник відповідача Загороднюк Д.А. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", з метою запобігання і виявлення правопорушень у діяльності працівників Державного бюро розслідувань в його складі діють підрозділи внутрішнього контролю, що підпорядковуються безпосередньо Директору Державного бюро розслідувань. Підрозділи внутрішнього контролю діють у складі центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань. Підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань має такі обов`язки, зокрема, проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (частини перша-четверта статті 14 Статуту).

Натомість, лист-відповідь Державного бюро розслідувань від 15.06.2021 №10-10-01-14268 з посиланням на лист від 19.05.2021 № 12583-21/10-10-01-8451/21 не містить жодних обґрунтованих та змістовних доводів щодо наявності або відсутності підстав для проведення службового розслідування відносно слідчого першого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР розташованого в м. Львові ОСОБА_2 за допущені ним, на думку позивача, умисні та грубі порушення вимог закону та прав і законних інтересів як потерпілого у кримінальному провадженні №0000019, що вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо розгляду його скарги позивача від 29.05.2021 року.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 29.05.2021 скерував до Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань дисциплінарну скаргу про вчинення дисциплінарного проступку та притягнення до дисциплінарної відповідальності, в якій просив притягти до дисциплінарної відповідальності слідчого першого відділу (з дислокацією у м.Львові) ТУ ДБР розташованого в м.Львові ОСОБА_2 за допущені ним умисні та грубі порушення вимог закону та його прав і законних інтересів як потерпілого у кримінальному провадженні №0000019. Про результати розгляду скарги повідомити у встановленому законом порядку.

Листом голови Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань від 01.06.2021 №42-ДК/21 ОСОБА_1 поінформовано, що на адресу Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань надійшли скарги від 29.05.2021 щодо можливих неправомірних дій працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому. На попередню скаргу Дисциплінарною комісією Державного бюро розслідувань направлялась відповідь від 17.05.2021 № 36-ДК/21 з роз`ясненням про те, що відповідно до пунктів 1.3., 1.4. Розділу І Положення про Дисциплінарну комісію Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань 06.01.2021 № 7, завданням Дисциплінарної комісії є розгляд питання застосування дисциплінарних стягнень до працівників Державного бюро розслідувань. Комісія відповідно до покладених на неї завдань складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення на підставі службового розслідування, що проводиться підрозділом внутрішнього контролю. Враховуючи викладене, наголошено, що Дисциплінарна комісія Державного бюро розслідувань розглядає матеріали на засіданні виключно тільки після проведення службового розслідування Управлінням внутрішнього контролю та встановлення факту наявності дисциплінарного проступку в діях чи бездіяльності посадових осіб та підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Додатково повідомлено, що скарги скеровані до Управління внутрішнього контролю для проведення службової перевірки в межах компетенції.

Листом Державного бюро розслідувань від 15.06.2021 за підписом керівника Управління внутрішнього контролю позивачу надано відповідь, де зазначено, що управлінням внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) розглянуто скарги від 29.05.2021, які надійшли від Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань щодо можливих, на думку позивача, порушень законодавства з боку слідчих Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Хмельницькому (далі - ТУ ДБР у м. Хмельницькому). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час роз`яснюємо, що відповідно до статті 2 Закону України «Про прокуратуру» та статті 36 КПК України нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснюють органи прокуратури, а саме прокурор у формі процесуального керівництва. Крім цього, відповідно до статті 39 КПК України лише керівник органу досудового розслідування уповноважений вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим. Статтею 4 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що будь-які вказівки, пропозиції, вимоги, доручення, спрямовані до Державного бюро розслідувань та його працівників, що стосуються питань досудового розслідування в конкретних кримінальних провадженнях, є неправомірними і не підлягають виконанню. Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань, не має законодавчо визначених повноважень щодо здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та відповідно до статті 40 КПК України не може втручатись у діяльність слідчого під час здійснення ним процесуальної діяльності. При цьому, наголошено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються в порядку, передбаченому статтями 303-307 КПК України. Відмічено, що слідчим ТУ ДБР у м. Хмельницькому позивача неодноразово викликали на допити в статусі свідка, проте він з невідомих причин не з`являлись до слідчого. Крім того, Управлінням внутрішнього контролю листом від 19.05.2021 № 12583-21/10-10-01-8451/21 надано позивачу відповідь на скаргу від 16.04.2021 з аналогічних питань (додається).

Листом від 19.05.2021 № 12583-21/10-10-01-8451/21 позивача повідомлено, що до Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) надійшла скарга від 16.04.2021 (зареєстрована 20.04.2021 вх. № 12583-21) щодо можливих, порушень законодавства з боку слідчих Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Хмельницькому (далі - ТУ ДБР у м. Хмельницькому) та прокурорами. За результатами розгляду звернення повідомлено, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України. Статтею 4 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що будь-які вказівки, пропозиції, вимоги, доручення, спрямовані до Державного бюро розслідувань та його працівників, що стосуються питань досудового розслідування в конкретних кримінальних провадженнях, є неправомірними і не підлягають виконанню. Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань не має законодавчо визначених повноважень щодо здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та відповідно до статті 40 КПК України не може втручатись у діяльність слідчого під час здійснення ним процесуальної діяльності. Слідчий, будучи незалежним у своїй процесуальній діяльності, самостійно визначає комплекс слідчих дій, необхідних для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення. У той же час роз`яснено, що відповідно до статті 2 Закону України «Про прокуратуру» та статті 36 КПК України нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснюють органи прокуратури, а саме прокурор у формі процесуального керівництва. Крім цього, відповідно до статті 39 КПК України лише керівник органу досудового розслідування уповноважений вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим. Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» стягнення на працівника Державного бюро розслідувань накладається на підставі рішення Дисциплінарної комісії, яке приймається за результатами службового розслідування. Але, на теперішній час відсутні підстави для проведення службового розслідування, визначені розділом II Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань, затвердженої Наказом Державного бюро розслідувань від 14.01.2020 № 9, у зв`язку з тим, що органами прокуратури, які здійснюють нагляд у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях №№ 0001057 та 0000007, не встановлено фактів порушення слідчими ТУ ДБР у м. Хмельницькому вимог кримінального процесуального законодавства України внаслідок невиконання чи неналежного виконання обов`язків. Разом з тим, за попередньою перевіркою інформації, зазначеної у зверненні щодо ухилення від виконання своїх обов`язків, відсутні об`єктивні дані, які б вказували на наявність порушень в діях слідчих ТУ ДБР у м. Хмельницькому. Відмічено, що відповідно до частини першої статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Крім того, повідомлено, що станом на 01.05.2021 слідчих ТУ ДБР у м. Хмельницькому Шкраба А.К. та Гурняка В.Ф. було звільнено. Роз`яснено, що статтею 16 Закон України «Про звернення громадян» визначено право громадян на оскарження дії чи рішення органу державної влади до суду в установленому законом порядку.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив того, що даний спір є публічно- правовим спором, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Проте судова колегія апеляційного суду не погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 29.05.2021 звернувся до ДБР зі скаргою в порядку Закону України «Про звернення громадян», зі змісту якої вбачається, що вони стосуються виключно незгоди позивача із організацію проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 у якій просив:

- притягнути до дисциплінарної відповідальності слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, М. Пандяка за допущені ним умисні та грубі порушення вимог закону та його прав і законних інтересів як потерпілого у кримінальному провадженні №0000019;

- про результати розгляду скарги повідомити у встановленому законом порядку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України Про звернення громадян.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України Про звернення громадян під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 15 Закону України Про звернення громадян органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України Про звернення громадян передбачено, що суб`єкт, до якого звернулись, зобов`язаний об`єктивно і вчасно розглянути звернення, перевірити викладені в ній факти, забезпечити поновлення порушених прав та реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ДБР зі скаргою в порядку Закону України Про звернення громадян, зі змісту якої вбачається, що вона стосується виключно організації проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0000019, про що позивачу наголошувалось у відповіді Управління внутрішнього контролю ДБР на його звернення.

У листах адресованих позивачу за підписом голови Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань від 01.06.2021 №42-ДК/21, за підписом керівника Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 15.06.2021 та від 19.05.2021 неодноразово зазначалося, що відповідно до статті 36 КПК України та статті 2 Закону України «Про прокуратуру» нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснюють органи прокуратури, а саме прокурор у формі процесуального керівництва.

Із змісту позовної заяви, слідує, що позовні вимоги позивача стосуються протиправного не проведення відповідачем службового розслідування щодо слідчого першого відділу (з дислокацією у м.Львові) ТУ ДБР розташованого в м.Львові Пандяка Максима Ігоровича під час здійснення ним досудового розслідування кримінального провадження №0000019.

Відповідно до статті 12 Закону України Про звернення громадян прямо передбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно- процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України Про судоустрій і статус суддів та Про доступ до судових рішень, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України Про запобігання корупції, Про виконавче провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 705/406/18, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 № 640/13968/20 зазначено, що та обставина, що відповідь на заяву позивача надано відповідно до Закону України Про звернення громадян, не змінює суті спірних правовідносин, оскільки незалежно від того, якими нормами керувався відповідач, надаючи відповідь на заяву позивача, це не впливає на його процесуальний статус, а відтак і на те, що його дії і рішення за результатами розгляду цієї заяви можуть бути оскаржені лише за правилами і в порядку, визначеному КПК України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.03.2020 у справі № 757/6214/19-а за позовом фізичної особи до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України, Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії та провести службове розслідування щодо службових осіб поліції, зазначено, що оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання провести службове розслідування фактично стосуються бездіяльності відповідачів в межах досудового розслідування, цей спір не є публічно-правовим, тому має вирішуватися судами за правилами КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі №380/19049/21 від 28.09.2022 з аналогічними обставинами та предметом спору за позовом ОСОБА_1 , де суд касаційної інстанції вказав, що оскільки фактично спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями слідчих, вчинених під час досудового розслідування кримінальних проваджень №0000007 та №0001057, перевірка правомірності таких дій з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їхнє оскарження має здійснюватися у порядку, установленому КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верхового Суду. Відтак, приведені правові висновки Верховного Суду є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Отож та обставина, що відповідь на скаргу позивача надавалась Управлінням внутрішнього контролю ДБР відповідно до Закону України «Про звернення громадян», не змінює суті правовідносин, а саме намагання ОСОБА_1 в поза кримінально-процесуальний спосіб оскаржити дії слідчого, вчинені в межах Досудового розслідування кримінального провадження.

Приписами частини 2 статті 4 Закону України Про Державне бюро розслідувань встановлено, що будь-які вказівки, пропозиції, вимоги, доручення, спрямовані до ДБР та його працівників, що стосуються питань досудового розслідування в конкретних кримінальних провадженнях, є неправомірними і не підлягають виконанню.

Інструкцією про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників ДБР, затвердженої наказом ДБР № 9 від 14.01.2020 року передбачено, що повноваження Управління внутрішнього контролю ДБР щодо прийняття відповідних рішень щодо проведення службового розслідування є дискреційними. При цьому, відповідач у межах наявних у нього дискреційних повноважень інформував обумовленими листами позивача про відсутність підстав для прийняття рішення щодо проведення службового розслідування за скаргою позивача, яка стосувалася неналежного виконання слідчих під час досудового розслідування кримінального провадження №0000019 з метою подальшої реалізації позивачем своїх кримінально-процесуальних прав у цій справі.

Відповідачем доведено до відому позивача встановлений порядок захисту його кримінально-процесуальних прав у кримінального провадження №0000019.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України). Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури.

Порядок та підстави прийняття процесуальних рішень слідчими в межах здійснення досудового розслідування у кримінальних справах визначені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті З КПК України, досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 5 статті 40 КПК України слідчий самостійний у своїй діяльності, а на слідчого суддю відповідно до вимог статті З КПК України покладено обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів особи під час кримінального процесу, у тому числі, приймати рішення щодо скасування постанов слідчого за наявності підстав та у порядку статей 303-307 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржував до слідчого судді окремі процесуальні дії слідчого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000019. За наслідками такого оскарження слідчий вчиняв відповідні дії на виконання рішень слідчих суддів, що цілком спростовує твердження ОСОБА_1 про позбавлення його можливості належним чином та у допустимих межах брати участь у вказаних кримінальних провадженнях.

Враховуючи обставини цієї справи варто наголосити, що законодавством визначено механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового розслідування при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового розслідування (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового розслідування у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого кримінальним процесуальним законом процесуального контролю.

Оскарження ОСОБА_1 у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку процесуальних рішень, дій (бездіяльності) органів, що здійснюють досудове розслідування, вже свідчить про реалізацію позивачем права на оспорювання процесуальної діяльності таких органів, захистом його процесуальних прав і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій (бездіяльності) останніх.

Отже, саме у межах зазначеної процедури слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про необхідність прийняття відповідного процесуального рішення в межах досудового розслідування кримінального провадження, і вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для скасування відповідного рішення.

Таким чином, зазначеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Так, звернення ОСОБА_1 в порядку статті 303 КПК України до слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова зі скаргами на постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Львові про відому у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій за участі ОСОБА_1 у якості потерпілого та про відмову у визнанні потерпілим є фактично формою реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження та не може свідчити про неналежне виконання слідчим своїх посадових обов`язків та слугувати підставою для проведення службового розслідування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 23.02.2022 при розгляді справи № 560/770/20 за позовом фізичної особи до Державної судової адміністрації України, Державного підприємства «Інформаційні судові системи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офіс Генерального прокурора, ДБР, дійшов висновку, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено у Главі 26 Розділу III КПК України, відповідно до якої перевіряти дії, рішення слідчого або прокурора може слідчий суддя (за правилами кримінального судочинства). Тобто, відповідно до встановленого КПК України порядку кримінального провадження, особа, якої стосується постанова слідчого, прокурора, якщо вона не погоджується з її правомірністю, може оскаржити її у порядку кримінального судочинства. Крім того, не можна позиціонувати адміністративне судочинство як альтернативний спосіб захисту прав, щодо яких визначено інших порядок судового провадження, тоді коли останній не дав очікуваного (бажаного) результату.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового розслідування у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого кримінальним процесуальним законом процесуального контролю.

Аналіз зазначених норм законодавства та обставин даної справи дає підстави для висновку, що спірні правовідносини стосуються окремих питань діяльності відповідача, яка регламентована нормами КПК України, а тому даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами КАС України.

Однак, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 у справі № 380/19049/21 судом першої інстанції помилково визначено предмет судового розгляду у даній справі, а саме лише дії суб`єктів владних повноважень, тим самим по-іншому, ніж у зазначених вище справах, застосовано положення статей 2, 19 КАС України, а також не застосовано до спірних правовідносин вимоги статей 1,2, 40, 303-307 КПК України та статті 12 Закону України Про звернення громадян.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 2 частини другої статті 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 380/19076/21 скасувати та прийняти нову постанову якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді О. І. Довга
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року