Справа № 120/7368/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про зупинення провадження в адміністративній справі

07 жовтня 2022 р. Справа № 120/7368/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці у письмовому провадженні за ініціативою суду питання про зупинення провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2022 поштою до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та військова частина НОМЕР_1 .

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, викладене в пункті 14 протоколу засідання комісії від 27.01.2022 за № 13;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня, в якому здійснюватиметься виплата.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 16.12.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 2263702 від 22.12.2021. Причина інвалідності травма, одержана в результаті нещасного випадку, так, пов`язана з проходженням військової служби.

У зв`язку з цим 28.12.2021 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену законом, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня, в якому здійснюватиметься виплата. При цьому до заяви позивач додав усі необхідні документи.

Позивач зазначає, що в серпні 2022 року він дізнався, що на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, яке відбулося 27.01.2022, йому було відмовлено у виплаті вищевказаної грошової допомоги, оскільки група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, а тому звертається до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 16.09.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.10.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Серед іншого, правомірність своєї позицію у спорі відповідач обґрунтовує з посиланням на практику Верховного Суду, зокрема постанову від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957.

Інших заяв по суті справи на цей час до суду не надходило.

Водночас до початку розгляду справи по суті суд вважає необхідним з власної ініціативи вирішити питання про зупинення провадження у справі.

Так, з матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 не погоджується з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке викладене в пункті 14 протоколу засідання комісії від 27.01.2022 за № 13.

Свій висновок про відсутність правових підстав для виплату позивачу вказаної допомоги комісія обґрунтувала тим, що за змістом п. 4 ст. 16-3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Натомість заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Втім, на думку позивача, той факт, що групу інвалідності було встановлено йому понад дворічний термін після встановлення ступеню втрати працездатності не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги, оскільки така підстава не передбачена законом. Крім того, позивач зауважує, що діагнози, які підтверджені МСЕК під час встановлення йому ступеню втрати працездатності в 2016 та 2019 роках є іншими порівняно з травмою, внаслідок якої була встановлена ІІ група інвалідності. Таким чином, як вважає позивач, його випадок не підпадає під критерії, визначені в абзаці другому частини четвертої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, для вирішення спору по суті у цій частині визначальним є питання щодо застосування положень пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Разом з тим, як встановлено судом, на розгляді Верховного Суду перебуває адміністративна справа № 240/7411/21 за позовом фізичної особи до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи з 25.11.2020 внаслідок травми, так, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15.02.2021 № 18, та зобов`язання Міністерства оборони України призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, як інваліду II групи з 25.11.2020 внаслідок травми, так, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 з урахуванням попередніх виплат.

Ухвалою Верховного Суду від 31.08.2022 зазначену справу вирішено передати на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.

Постановлючи вказану ухвалу, колегія суддів Верховного Суду вказала на відсутність єдності судової практики щодо застосування положень пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 вказаний пункт визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), який втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19, прийнятій у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Суд дійшов таких правових висновків щодо зазначеної норми права:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Також подібні правовідносини були предметом розгляду у справі № 1.380.2019.006957. У постанові Верховного Суду від 02.12.2020, прийнятій у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Суд на підставі аналізу норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ дійшов такого правового висновку:

"дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання".

Застосовуючи наведені вище правові позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 26.07.2022 у справі № 640/12989/19 дійшов висновку про те, що позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між повторним оглядом, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, який відбувся в березні 2019 року та первинним, який було проведено в квітні 2015 року, на якому позивачу встановлено первинно втрату працездатності без встановлення інвалідності в квітні 2015 року. Тобто з огляду на те, що між цими подіями минуло понад два роки.

Разом з тим Верховний Суд у справі № 240/7411/21 вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причинно-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий преклюзивний строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку.

Отже, установлені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років є невиправданими та такими, що непропорційно обмежують право на посилений соціальний захист військовослужбовців, гарантований частиною першою статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою її статті 17.

У зв`язку з наведеним та враховуючи неоднаковість практики при вирішенні одних і тих самих категорій спорів, Верховний Суд вирішив передати справу № 240/7411/21 на розгляд судової палати.

Про факт передачі справи № 240/7411/21 на розгляд судової палати Верховний Суд інформував апеляційні та окружні адміністративні суди листом від 08.09.2022 за № 955/0/58-22 в цілях забезпечення єдності судової практики.

Суд враховує, що спір між сторонами у цій адміністративній справі виник з тих самих підстав та у відносинах, що регулюються одним й тими ж нормами права. Обидві справи є подібними та мають схожий предмет доказування, а позиції сторін обґрунтовуються, виходчи з різного тлумачення норм Закону № 2011-ХІІ.

Більше того, заперечуючи позов, відповідач посилається на висновки Верховного Суду, від яких відступлено у справі № 240/7411/21 та з цих мотивів розгляд справи передано судовій палаті.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із способів практичного втілення вказаної конституційної норми є забезпечення ефективного судового захисту прав, свобод та інтересів особи за допомогою становлення єдності судової практики.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі єдністю судової практики.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, завдяки врахуванню правових позицій Верховного Суду створюється єдність судової практики, яка найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумереску проти Румунії" (Judgment in the case of Brumarescu v. Romania), принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними.

Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Отже, враховуючи, що формування правової позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 240/7411/21 може вплинути на результати розгляду цієї справи, суд доходить висновку про необхідність її зупинення на підставі положень п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України до набрання законної сили відповідним судовим рішенням касаційної інстанції у вказаній адміністративній справі.

Керуючись ст. 236, 248, 256, 291, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження в адміністративній справі № 120/7368/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили рішенням Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у справі № 240/7411/22.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Ухвала складена та підписана суддею 07.10.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович