Справа № 755/9946/22
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2022-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/9946/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі сторін та учасників процесу

представника позивача Чередниченка Є.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Воробей П.О.

перекладача Каримшакова Н. А.

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва адміністративну справу за позовною заявою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців та примусове видворення з України,

в с т а н о в и в:

Позивач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, звернувся до суду з позовом до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців та примусове видворення з України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 жовтня 2022 року працівниками Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України. Зі слів Відповідача було встановлено, що він прибув до України 31 липня 2019 року перетнув державний кордон через ПП «Одеса» з метою отримання освіти. На підставі зарахування на навчання в ВМНУ ім. Пирогова Відповідача було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 . Посвідку було скасовано 08.09.2021 року у зв`язку із завершенням навчання. Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Вище викладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали, але просили суд не затримувати відповідача, оскільки відповідач має намір добровільно покинути Україну.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 06 червня 2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., який не було сплачено.

Разом з цим, 06 червня 2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно Відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни із подальшою забороною в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки та зобов`язано залишити територію України не пізніше 15 червня 2022 року з яким відповідач ознайомився в той же день.

З письмових пояснень, що містяться в матеріалах справи від 06 червня 2022 року вбачається, що в Україну відповідач прибув 31.07.2019 року через ПП «Одеса» літаком. До України прибув з метою навчання. Навчався в ВМНУ ім. Пирогова. На підставі навчання отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , яку було скасовано 08.09.2021 року у зв`язку з завершенням навчання. За навчання сплачував 4100 доларів на рік. Після скасування посвідки прибув до Києва. В Україні проживає за рахунок коштів, які пересилають рідні. Близьких родичів та знайомих, які б могли забезпечувати відповідача фінансово він не маю. Власного житла в Україні не має. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За оренду сплачує 8000 гривень на місяць. Територію України не покинув з особистих переконань. До кримінальної відповідальності не притягався. За продовженням строків перебування на території України не звертався, оскільки вважав, що під час дії карантину на території України це не потрібно. Відповідач мав можливість покинути територію України, але не захотів виїжджати. Усвідомлював, що цим самим порушує міграційне законодавство.

05 жовтня 2022 року головним спеціалістом Мардановим Раван Яши огли був складений протокол № МКМ 000324 про адміністративне затримання відносно відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, 05 жовтня 2022 року ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області було винесено рішення про поміщення у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та для підготовки адміністративного позову.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач не маючи документів, які б підтверджували законне перебування на території України, порушив ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Основним законодавчим документом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». На виконання вимог вказаного Закону 23.04.2012 року спільним наказом № 353/271/150 Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України було затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В судовому засіданні встановлено, що за весь час перебування на території України з моменту скасування посвідки, саме з 13 грудня 2021 року, відповідач за отриманням посвідки іноземця на тимчасове проживання на території України не звертався.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин. Водночас, вказана вище норма ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» містить приписи про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Подібний висновок про застосування норм права викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі № 211/1113/18, від 19.05.2021 року у справі № 522/21025/17.

Відповідно до пп. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів - затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти до висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач в 31 липня 2019 році перетнув кордони України на в`їзд. Після чого будь-які дані стосовно виїзду відповідача з території України в базі «Аркан» відсутні, що також свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання рішення компетентного органу про заборону в`їзду на територію України строк на три роки (рішення від 06.06.2022 року).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 30 серпня 2019 була видана посвідка на тимчасове проживання, яка 08.09.2021 року була скасована.

В подальшому, а саме 06 червня 2022 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф за порушення норм міграційного законодавства. Даний факт підтверджує, що з червня 2022 року відповідач був обізнаний про те, що його перебування на території України є нелегальним та він зобов`язаний покинути країну у визначений рішенням строк.

Під час слухання справи судом також було встановлено, що за час перебування на території України і до моменту затримання 05 жовтня 2022 року відповідач не звертався з заявами про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, маючи на це достатньо часу.

Отже, суд констатує, що відповідачу статус біженця не надавався, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави за яких примусове видворення не застосовується.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач на момент його затримання 05 жовтня 2022 року перебував на території України нелегально, без документів, які б надавали йому законне право перебування в України, що, у сукупності з встановленими вище обставинами, породжує обґрунтовані сумніви щодо наявності у відповідача наміру добровільно залишити територію України та дає підстави вважати, що останній перешкоджатиме проведенню процедури видворення, яку розпочато органами Державної міграційної служби України.

Наведені обставини у розрізі викладених вище мотивів та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вище зазначено, на основі всіх встановлених обставин справи, суд вважає за доцільне позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців та примусове видворення з України обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статей 2, 4, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 245, 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (Код , адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців та примусове видворення з України задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 16 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Суддя Н.О. Яровенко