Справа № 620/17551/21
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Ганечко О.М., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці як правонаступника Північної митниці Держмитслжуби (далі також - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Чернігівської митниці від 09.10.2020 №9 та від 09.10.2020 №9;

стягнути з Чернігівської митниці кошти у сумі 68072,56 грн на відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 протиправними податковими повідомленнями-рішеннями від 09.10.2020 №9 та від 09.10.2020 №9;

визнати протиправними дії Чернігівської митниці з визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання, а саме пені у сумі 17901,31 грн та скасувати пеню у сумі 17901,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень як таких, що прийняті митним органом на підставі хибних висновків щодо відсутності підстав для застосування при ввезені позивачем на митну територію України товару, який походить з країни Європейського Союзу, преференції по сплаті ввізного мита згідно з положеннями Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством атомної енергії і їхніми державами - членами з іншої сторони, ратифікованої Законом України 16.09.2014 №1678-VII (далі також - Угода про асоціацію, Угода).

Позивачем зазначено, що на підтвердження країни походження товару при декларуванні надано митному органу сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 09.07.2018 №PL/MF/AN 0169857, який виданий уповноваженим органом Республіки Польща та згідно з яким країною походження товару є Європейський Союз. Втім, митним органом на підставі необґрунтованих висновків митного органу Республіки Польща щодо непідтверження вказаним сертифікатом преференційного походження спірного товару зроблено помилковий висновок щодо відсутності підстав для застосування преференції та безпідставно донараховано податкові зобов`язання з ввізного мита та податку на додану вартість.

Позивачем наголошено, що у нього як у імпортера відсутній обов`язок перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікату. Зауважено, що відповідальність за оформлення та видачу сертифікату і правдивість інформації, що в ньому зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві).

Позивачем також наголошено на протиправному нарахуванні митним органом пені за несплату податкового зобов`язання у сумі 17901,31 грн, оскільки митним органом, за посиланням позивача, при обрахунку пені за період з 13.07.2018 по 01.03.2020 застосовано положення підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, яка набрала чинності з 01.01.2021.

Також зазначено, що прийняття Чернігівською митницею оскаржуваних податкових повідомлень-рішень призвело до заподіяння позивачеві шкоди у розмірі 68072,56 грн у вигляді сплачених позивачем донарахованих оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями сум з податку на додану вартість та ввізного мита.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову.

29.08.2022 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Чернігівської митниці на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

31.08.2022 позивачем на адресу суду направлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у разі прийняття судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позову.

06.09.2022 на адресу суду надійшов лист Чернігівської митниці про долучення до матеріалів справи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в додатках до якого значиться довіреність та докази про направлення клопотання позивачу. У той же час самого клопотання відповідачем до супровідного листа про його направлення не додано.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 12.07.2018 за МД №UA102150/2018/202954 позивачем у митному режимі «Імпорт» оформлений товар «Сідельний тягач колісний - 1 шт. марка MERCEDES BENZ, модель 1844, номер шасі - НОМЕР_1 із застосуванням пільги 410 - преференція по сплаті ввізного мита (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу згідно з положеннями Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством атомної енергії і їхніми державами - членами з іншої сторони від 27.06.2014).

На підтвердження країни походження товару позивачем при митному оформленні надано сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 09.07.2018 №PL/MF/AN 0169857, який виданий уповноваженим органом Республіки Польща та згідно з яким країною походження транспортного засобу, що ввозився на митну територію України, є Європейський Союз.

Під час митного оформлення товару за МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 у відповідності до положень статті 295 Митного кодексу України (далі - МК України), пункту 190.1 статті 190 ПК України декларантом нараховано та сплачено митні платежі, а саме: мито на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами (ставка 2,5%) у розмірі 15 127,23 грн. та податок на додану вартість з ввезених на митну територію України транспортних засобів у розмірі 124043,30 грн.

На підставі наказу від 07.09.2020 №380 Північною митницею Держмитслужби проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією від 12.07.2018 № UA102150/2018/202954, за результатами якої складено акт перевірки від 29.09.2020 № 32/7.11-19-12/ НОМЕР_2 .

Перевіркою встановлено порушення вимог:

статті 16 Протоколу І Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони; частин 1, 3 статті 43, частини 5 статті 280, частин 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 на загальну суму 45381,70 грн;

пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 на загальну суму 9076,34 грн.

На підставі акту перевірки Північною митницею Держмитслужби винесено:

податкове повідомлення-рішення від 09.10.2020 №9, яким позивачеві збільшено суму грошового забезпечення за платежем ввізне мито на суму 56727,13 грн, у тому числі 45381,70 грн за податковими зобов`язаннями та 11345,43 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 09.10.2020 №9, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 11345,43 грн, у тому числі 9076,34 грн за податковими зобов`язаннями та 2269,09 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Листом Північної митниці Держмитслужби від 09.10.2020 №7.11-1/7.11-19/10/9207 на адресу позивача разом з прийнятими повідомленнями-рішеннями та розрахунками штрафних санкцій направлено розрахунок пені по ввізному миту на суму 14 917,76 грн. та розрахунок пені по податку на додану вартість у сумі 2983,55 грн. за період з 13.07.2018 по 01.03.2020

Вказуючи на протиправність податкових повідомлень-рішень та розрахованої пені, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності податкових повідомлень-рішень від 09.10.2020 №9 та від 09.10.2020 №9, як таких, що прийняті митним органом на підставі обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для застосування при оформленні ввезеного позивачем за МД №UA102150/2018/202954 товару преференційного режиму, передбаченого статтею 29 Угоди про асоціацію.

Зазначена позиція суду першої інстанції ґрунтується на підтверджених належними доказами висновках акту перевірки митного органу в частині неможливості використання наданого позивачем до МД №UA102150/2018/202954 сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 для застосування преференції, оскільки згідно з офіційною відповіддю уповноваженого органу Республіки Польща товару, зазначеному у даному сертифікаті, не надається статус преференційного походження відповідно до положень Протоколу І Угоди про асоціацію.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено на помилковому застосуванні судом першої інстанції положень Доповнень І та Доповнень ІІ до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження від 14.04.2017, оскільки, за посиланням позивача, зазначені доповнення набрали чинності лише з 01.01.2019.

Наголошено, що дотримання митним органом процедури перевірки сертифіката про походження товару не виправдовує прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідно до положень статті 35 Протоколу І до Угоди про асоціацію стягнення накладаються на особу, що складає документ або спричиняє складання документу, який містить неправильну інформацію про мету здобуття преференційного режиму для товарів. Зауважено, що у спірних правовідносинах такою особою є експортер, а не позивач.

Апелянтом також зазначено, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позовної заяви щодо протиправності здійсненого відповідачем розрахунку пені за несплату податкового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівською митницею наголошено на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Зауважено, що нарахування пені здійснено у відповідності до вимог підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується із позицію суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, вважаючи при цьому за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 257 МК України в редакції, чинній на момент подання позивачем митної декларації від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з пунктами 1, 4, 5 частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

За змістом пункту 27 частини першої статті 4 МК України митні платежі включать в себе, зокрема, мито та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Частиною першою статті 271 МК України встановлено, що мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України (частина перша статті 272 МК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 276 МК України платниками мита є, зокрема, особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з підпунктом 180.1.3 пункту 180.1 статті 180 розділу V «Податок на додану вартість» ПК України в редакції, чинній на момент подання позивачем митної декларації від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України (підпункт «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України).

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 ПК України).

Частиною п`ятою статті 280 МК України встановлено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, яка підлягає застосуванню з 01.01.2016.

Відповідно до статті 25 Угоди сторони поступово створюють зону вільної торгівлі протягом перехідного періоду, що не перевищує 10 років починаючи з дати набрання чинності цією Угодою-1, відповідно до положень цієї Угоди та відповідно до Статті XXIV Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (далі - ГАТТ-1994).

Згідно з частиною першою статті 29 Угоди кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Статтею 26 Угоди передбачено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Відповідно до статті 2 Протоколу І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» в редакції, чинній на момент подання позивачем МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 (далі - Протокол І) з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

(a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

(b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Згідно зі статтею 26 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Частиною першою статті 17 Протоколу І встановлено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (частина п`ята статті 17 Протоколу І).

Відповідно до частини другої статті 43 МК України країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 44 МК України у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що однією із передумов для використання преференцій зі сплати ввізного мита, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема, сертифіката з перевезення товару EUR.1.

При цьому, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Статтею 32 Протоколу І передбачено, що з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Відповідно до частини першої статті 33 Протоколу І подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він була поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (частина друга статті 33 Протоколу І).

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (частина третя статті 33 Протоколу І).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу (частина четверта статті 33 Протоколу І).

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (частина п`ята статті 33 Протоколу І).

01.02.2018 для України набрали чинності положення Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 08.11.2017 №2187-VIII.

Враховуючи те, що Регіональна конвенція про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження мала на меті замінити протоколи про правила походження, що діяли у той час у країнах пан-євро-середземноморського регіону, єдиним законодавчим актом, Рішенням Підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018 №1/2018 (далі - Рішення №1/2018 ) вирішено замінити Протокол І до Угоди текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Стаття 1 Додатку до Рішення №1/2018 «Протокол І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» передбачає застосування Доповнень I і відповідних положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Відповідно до статті 3 Рішення №1/2018 воно застосовується з 1 січня 2019 року.

Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження містить статтю 32 «Перевірка підтверджень походження», положення якої є ідентичними до положень статті 33 «Перевірка підтверджень походження» Протоколу І до Угоди, який діяв до 31.12.2018.

Таким чином, Протокол І до Угоди як в редакції до прийняття Рішення №1/2018, так і після передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

При цьому, зазначений алгоритм дій митного органу із прийняттям Рішення №1/2018 не змінився.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підтвердження країни походження позивачем при митному оформленні товару за МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 надано сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 09.07.2018 №PL/MF/AN 0169857, який виданий уповноваженим органом Республіки Польща та згідно з яким країною походження транспортного засобу, що ввозився на митну територію України, є Європейський Союз.

Чернігівською митницею ДФС з метою перевірки автентичності Сертифікату EUR.1 та встановлення статусу походження товару в системі преференцій Угоди направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення уповноваженим органам Республіки Польщі (лист Чернігівської митниці ДФС від 21.11.2019 №10897/7/25-70-19-02/22) щодо перевірки автентичності Сертифікату EUR.1 та встановлення статусу походження товару в рамках Угоди.

Листом від 22.07.2020 № 2601-ІОА.4331.4.2020 Державна податкова адміністрація Відділу адміністрування податків в м. Кельці повідомила, що сертифікат перевезення товару EUR.1 від 09.07.2017 № PL/MF/AN0169857 дійсно був виданий митним органом Польщі, проте товар, зазначений у даному сертифікаті, повинен розглядатися як такий що не є товаром походження відповідно до положень Додатку 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження щодо визначення поняття «походження товарів» та методів адміністративного співробітництва, так як експортер не надав належних доказів того, що товар має преференційний статус походження з Європи.

Таким чином, офіційна відповідь уповноваженого органу Республіки Польщі від 22.07.2020 № 2601-ІОА.4331.4.2020 не містить достатньої інформації для визначення дійсного походження товару, ввезеного позивачем за МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що у межах спірних правовідносин за відсутності у відповіді митного органу країни експорту достатньої інформації для визначення справжнього походження товарів, Чернігівська митниця, як митний орган, який подав запит на перевірку даних сертифіката, в силу імперативних положень частини п`ятої статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження має відмовити у наданні права на преференцію.

Виключенням у даному випадку згідно з положеннями частини п`ятої статті 32 Доповнення І є лише наявність виняткових обставин.

Втім, у межах спірних правовідносин про наявність будь-яких обставин, які могли б бути розцінені митним органом як виняткові, позивачем відповідача не повідомлено та відповідачем під час проведення перевірки не встановлено.

За вказаних обставин, зважаючи на підтвердженність належними доказами висновків акту перевірки від 29.09.2020 № 32/7.11-19-12/ щодо відсутності у наданому позивачем сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 09.07.2017 №PL/MF/AN0169857 достовірних відомостей щодо преференційного походження товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ввезений за МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 товар не може розглядатися як товар преференційного походження та оподатковуватися ввізним митом за пільговою ставкою.

Колегія суддів зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині застосування положень Доповнень до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, які набрали чинності 01.01.2019, до правовідносин, пов`язаних з підтвердженням країни походження товару, заявленого до митного оформлення шляхом подання митної декларації від 12.07.2018, оскільки на момент проведення митним органом перевірки підтвердження країни походження товару Протокол І до Угоди діяв в редакції Додатку Рішення від №1/2018, стаття 1 якого передбачала застосування саме Доповнення I і відповідних положень Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Вказуючи на необгрунтованість доводів апелянта щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з тих мотивів, що позивач не є «особою, яка складала або спричиняла складання документа, що містить неправильну інформацію про мету здобуття преференційного режиму товару» у розумінні положень статті 35 Протоколу І до Угоди у зв`язку з чим не може бути притягнутий до відповідальності, колегія суддів зауважує, що у межах спірних правовідносин донарахування митним органом податкових зобов`язань зі сплати митних платежів не є санкцією за складання документа, що містить неправдиві відомості, а є результатом реалізації митним органом повноважень із контролю за дотриманням позивачем, як платником податків, вимог податкового законодавства та законодавства з питань митної справи, у тому числі, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених законом податків та зборів.

Враховуючи викладене, зважаючи на обґрунтованість висновків акту перевірки від 29.09.2020 №32/7.11-19-12/ щодо порушення позивачем вимог статті 16 Протоколу І Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони; частин 1, 3 статті 43, частини 5 статті 280, частин 1 статті 281 МК України, а також положень пункту 190.1 статті 190 ПК України, колегія суддів зазначає про правомірність донарахування митним органом податкових зобов`язань з ввізного мита та, відповідно, податку на додану вартість, у зв`язку з чим погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 09.10.2020 №9 та від 09.10.2020 №9.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності нарахування відповідачем пені, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України в редакції, чинній як на момент подання МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954, так і на момент визначення контролюючим органом грошового зобов`язання, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Згідно з частиною шостою статті 297 МК України для цілей обчислення пені строком сплати митних платежів вважається:

1) у разі використання товарів, ввезених на митну територію України з умовним звільненням від оподаткування митними платежами, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано таке звільнення, - перший день, коли особа порушила обмеження щодо користування та/або розпорядження зазначеними товарами. Якщо такий день установити неможливо, строком сплати митних платежів вважається день прийняття митним органом митної декларації на такі товари для митного оформлення;

2) у разі порушення вимог і умов митних режимів, що відповідно до цього Кодексу тягне за собою виникнення обов`язку із сплати митних платежів, - день вчинення такого порушення. Якщо такий день установити неможливо, строком сплати митних платежів вважається день початку дії відповідного митного режиму;

3) в інших випадках - день виникнення обов`язку із сплати митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 297 МК України у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані декларантом (уповноваженою ним особою) або митним органом, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами або випускаються у відповідний митний режим за спрощеною декларацією в межах спеціальних спрощень, наданих підприємству, яке отримало авторизацію АЕО-С.

Таким чином, враховуючи те, що обов`язок із сплати митних платежів по МД від 12.07.2018 №UA102150/2018/202954 у позивача виник 12.07.2018, а також зважаючи на самостійне донарахування митним органом податкового зобов`язання за результатами податкової перевірки, колегія суддів погоджується із доводами відповідача щодо обґрунтованості нарахування пені за період, починаючи з 13.07.2018.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову також не спростовують.

Обставини справи судом першої інстанції встановлено правильно. Порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не допущено.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову за результатами розгляду апеляційної скарги не змінювалось та не скасовувалось, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/17551/21 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді О.М. Ганечко

О.Є. Пилипенко