Справа № 640/18811/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (ВП) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна" далі-позивач/ТОВ "Медіа Група Україна") звернулося з Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у місті Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 жовтня 2018 року №2 та №2.

Позов обґрунтовано тим, що перевіряючими під час проведення перевірки не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з контрагентом позивача підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності товариства та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 08 червня 2021 року даний адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що перевіркою не підтверджується проведення господарських операцій позивача з контрагентом, які відбулися, та перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Так, не підтверджено факт придбання ТОВ "Медіа Група Україна" кондиціонерів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» з огляду на те, що єдиним постачальником кондиціонерів для ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» є ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР". У свою чергу, придбання таких товарів ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" задокументовано у ТОВ "Фортком ЛТД", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "Атлант Сіті Плюс", ТОВ "АНІМУС", діяльність яких має ознаки фіктивності, адже: відсутні ресурси для здійснення відповідних фінансово-господарських операцій; відсутнє законне джерело введення в обігу товару; наявність в матеріалах окремих кримінальних проваджень та вироках інформації щодо цих товариств, яка свідчить про фіктивність їх діяльності.

Крім того, встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн, а також на суму коштів, безоплатно перерахованих неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" у розмірі 220 000 грн.

Щодо доводів позивача про наявність наказу ТОВ "Медіа Група Україна" від 04 січня 2016 року №1/2-ОД, яким оформлене рішення не коригувати фінансовий результат до оподаткування на різниці, визначені згідно з положеннями III розділом ПК України, відповідач зауважив, що такий наказ не надано у ході перевірки та після її завершення, а також належним чином не відображено у декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік у якій відсутні відомості про дату та номер такого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Медіа Група Україна" податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне і соціальне страхування - за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 23 червня 2018 року №419/26-15-14-02-02/37226740, у якому зафіксовані порушення ТОВ "Медіа Група Україна" вимог, зокрема:

- пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (П(С)БО 15), підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 140.4.2 пункту 140.4, підпункту 140.5.9. пункту 140.5 статті 140 ПК України, шляхом завищення ТОВ "Медіа Група Україна" від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на суму 3 536 471 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, шляхом заниження ТОВ "Медіа Група Україна" податку на додану вартість на 186 698 грн.

11 липня 2018 року ТОВ "Медіа Група Україна" подано заперечення на акт від 23 червня 2018 року №419/26-15-14-02-02/37226740, за результатом розгляду яких ГУ ДФС у м. Києві листом від 23 липня 2018 року №34247/10/2615-14-02-02 повідомило позивача про залишення без змін вказаних висновків перевірки.

На підставі вказаних висновків акту від 23 червня 2018 року №419/26-15-14-02-02/37226740, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 25 липня 2018 року №2 та №2.

ТОВ "Медіа Група Україна" оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 02 жовтня 2018 року №32018/6/99-99-11-01-01-25 вказану скаргу ТОВ "Медіа Група Україна" задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25 липня 2018 року №2 щодо збільшення грошових зобов`язань з ПДВ, внаслідок зменшення перевіркою податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» в частині наданих послуг та виконаних робіт. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25 липня 2018 року №2 щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в частині порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 ПК України за 2015 рік на 1349671 грн та в частині збільшення фінансового результату до оподаткування по взаємовідносинам із ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» щодо наданих послуг та виконаних робіт.

З огляду на висновки рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 02 жовтня 2018 року №32018/6/99-99-11-01-01-25, ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року:

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ "Медіа Група Україна" з ПДВ за податковим зобов`язанням на 94 772 грн та за штрафними санкціями на 23 693 грн;

- №2, яким встановлено завищення ТОВ "Медіа Група Україна" від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на суму 2 186 800 грн.

Підставою прийняття податкового повідомлення-рішення №2 слугував висновок відповідача про завищення ТОВ "Медіа Група Україна" податкового кредиту на 94 772 грн за результатом господарських взаємовідносин із придбання товару у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» з огляду на недотримання вимог податкового законодавства контрагентами постачальника ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Підставою прийняття податкового повідомлення-рішення №2 слугував висновок відповідача про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суми:

- нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн;

- коштів, безоплатно перерахованих неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" у розмірі 220 000 грн;

- коштів у розмірі 638 744 грн, які перераховані позивачем ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

У силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Поряд з цим, згідно абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Разом з тим, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Судом встановлено, що на умовах договору від 03 листопада 2015 року №10611 ТОВ "Медіа Група Україна" придбано у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» кондиціонери, комплектуючі матеріали до них на загальну суму 568 629,6 грн, у тому числі ПДВ 94 771,6 грн.

Придбання вказаних товарів підтверджують видаткова накладна від 09 листопада 2015 року №ІЦ151109/2, товарно-транспортна накладна від 09 листопада 2015 року №РІЦ151109/2. Оплата вказаного товару позивачем проведена у повному обсязі згідно платіжних доручень, копії яких наявні у матеріалах даної справи.

За результатом вказаних операцій ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» складено податкову накладну від 04 листопада 2015 року №10 на загальну суму 568 629,6 грн, у тому числі ПДВ 94 771,6 грн, яку 17 листопада 2015 року зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних.

ТОВ "Медіа Група Україна" включило ПДВ у сумі 94 771,6 грн до складу податкового кредиту, а вартість вказаного товару без ПДВ у розмірі 473 858 грн - до складу витрат (різниці на яку здійснюється коригування фінансового результату до оподаткування у бік його зменшення).

Слід зазначити, що надані до перевірки та до матеріалів справи позивачем первинні документи мають такі обов`язкові реквізити: найменування платника податків та його контрагента, назву документа, дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис, що дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Отже, надані позивачем первинні документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу статті 44 Податкового кодексу України, ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Натомість, відповідачем не встановлено жодних недоліків у документах, наданих ТОВ "Медіа Група Україна" на підтвердження господарських операцій з придбання кондиціонерів та комплектуючих до них у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Також суд зауважує, що у рамках договору від 03 листопада 2015 року №10611 ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» виконало для ТОВ "Медіа Група Україна" роботи із встановлення зазначених кондиціонерів та налагодження системи кондиціонування. Висновки акту перевірки щодо нереальності таких робіт спростовані у рішенні ДФС України про результати розгляду скарги від 02 жовтня 2018 року №32018/6/99-99-11-01-01-25. Відповідач не заперечує фактичну наявність вказаного товару у ТОВ "Медіа Група Україна".

Стверджуючи про нереальність операцій з придбання ТОВ "Медіа Група Україна" у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» кондиціонерів та комплектуючих до них, відповідач зазначає, що згідно з інформацією з бази даних ДФС (за даними Додатків 5 "Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкових декларацій з ПДВ), а також згідно інформації бази даних Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року встановлено, що постачальником реалізованих ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» на адресу ТОВ "Медіа Група Україна" товарів було ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" (37587936).

З моменту державної реєстрації та до проведення перевірки ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" не здійснювало придбання товарів/робіт/послуг із закордону (імпорт), в той же час, згідно інформації базі даних Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року встановлено, що ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" здійснювало придбання зазначених груп товарів з відповідними кодами УКТЗЕД у контрагентів постачальників: ТОВ "Фортком ЛТД" (40001455), ТОВ "ДОРІО ГРУП" (39383383), ТОВ "Атлант Сіті Плюс" (39680330), ТОВ "АНІМУС" (35370758), діяльність яких має ознаки фіктивності, адже: відсутні ресурси для здійснення відповідних фінансово-господарських операцій; відсутнє законне джерело введення в обігу товару; наявність в матеріалах окремих кримінальних проваджень та вироках інформації щодо цих товариств, яка свідчить про фіктивність їх діяльності.

Також відповідач зазначає про те, що перевіркою не встановлено фактичного ланцюга постачання товару, одержаного від зазначених постачальників та фізичних можливостей відповідного постачання (відсутні трудові ресурси, основні фонди, складські приміщення, супутні послуги, такі як транспортування та зберігання ТМЦ, та інше), не підтверджено легального джерела походження ідентифікованої номенклатури товару із відповідними кодами УКТ ЗЕД, не встановлено наявності фізичних можливостей у контрагентів реального надання послуг (виконання робіт). Тому, реалізація товару оформлювалась ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» на адресу ТОВ "Медіа Група Україна" лише документально.

Однак, будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Суд не може вважати обґрунтованими вказані висновки відповідача, адже вони базуються виключно на даних автоматизованих систем контролюючих органів.

При цьому, суд зазначає, що зазначені розриви ланцюгів постачання встановлено відповідачем в результаті аналізу баз даних податкових органів, до яких ні позивач, ні його контрагенти не мають доступу, при цьому відповідачем не доведено, що позивач мав можливість дізнатись про дані обставини.

Натомість, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі.

Водночас, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару порушення податкового законодавства є підставою для притягнення їх до відповідальності, а не підставою для виключення з податкового обліку позивача сум ПДВ за операціями, в яких ці постачальники не приймали участь.

Таким чином, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що ні ТОВ "Медіа Група Україна", ні ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» безпосередньо не перебували у господарських відносинах із ТОВ "Фортком ЛТД", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "Атлант Сіті Плюс", ТОВ "АНІМУС", що свідчить про безпідставність доводів відповідача у цій частині.

Стосовно відсутності у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» його постачальника ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" та постачальників ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" ресурсів для здійснення задокументованих господарських операцій та відсутність факту (джерела) законного введення отриманих позивачем товарів в обіг, розрив ланцюга постачання, неподання вказаними товариствами податкової звітності, суд зазначає таке.

Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

При цьому, позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності. Обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. Такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у тому числі, на його контрагентів.

Слід також зазначити, що спірні товари та послуги могли придбаватись ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» та іншими постачальниками у відповідному ланцюгу постачання у осіб, які не є платниками ПДВ, а тому відповідач не міг відслідкувати факти залучення таких осіб лише шляхом співставлення даних Єдиного реєстру податкових накладних, що свідчить про поверховість висновків відповідача про розриви ланцюгів постачання.

Щодо посилань відповідача на інформацію, здобуту під час розслідування кримінальних проваджень щодо ТОВ "Фортком ЛТД", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "АНІМУС", а також вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2017 у справі №761/22917/17 щодо директора ТОВ «Фортком ЛТД».

Відповідно до ч. 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій. В свою чергу, окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, що у встановленому законом порядку набрав законної сили, не можуть вважатися доказом, на який податковий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності (нереальності) операції.

Наведене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові по справі №822/551/18.

Крім того, у постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 Верховний Суд зазначив, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Аналізуючи правовідносини у зазначеній справі, Верховний Суд зауважив, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

До того ж, відповідно до правої позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 24 липня 2020 року у справі №140/1504/19, сам по собі факт того, що контрагент позивача є фігурантом у незавершеному кримінальному провадженні, не дає підстав до висновку про безтоварність господарських операцій, оскільки їх реальність підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема, первинними бухгалтерськими документами, і не спростована у встановлений законом спосіб (належними й допустимими доказами).

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

При цьому, сам факт існування обвинувального вироку за статтею 205 КК України не є безумовною підставою для такого висновку. Суд повинен встановити, чи мали взагалі місце операції між платником і його контрагентами та чи може вирок мати преюдиційне значення в податковому спорі, а після цього ще й дослідити його зміст. Наявність вироку не завжди свідчить про нереальність господарських операцій.

Так, ні на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, ні станом на час розгляду даної справи в суді, вироки або рішення про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності щодо ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "АНІМУС" не існують.

Натомість, матеріали кримінальних проваджень, на які посилається відповідач, та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у справі №761/22917/17, не містять жодної інформації про господарську діяльність ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Підсумовуючи твердження відповідача про нереальність спірних господарських операцій між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», суд зазначає, що такі висновки ґрунтуються на неналежних доказах та припущеннях контролюючого органу, а за наявності належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують придбання позивачем товарів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» та їх подальше використання у господарській діяльності, суд вважає вказані висновки відповідача необґрунтованими.

Таким чином, правомірним є формування ТОВ "Медіа Група Україна" податкового кредиту у сумі 94 771,6 грн та різниці, на яку здійснюється коригування фінансового результату до оподаткування у бік його зменшення у сумі 473 858 грн за результатом вказаних операцій з придбання кондиціонерів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Відповідно, вказане свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року №2.

Крім того, необґрунтованість висновків відповідача про нереальність господарських відносин між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» свідчить також і про протиправність податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 у частині встановленого завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на суму 473 858 грн.

Також суд враховує, що до розрахунку суми завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств по відносинах між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» до податкового повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року №2 відповідач замість вказаної суми 473 858 грн безпідставно включив суму 638 744 грн.

Так, 638 744 грн - це загальна сума з ПДВ, яку ТОВ "Медіа Група Україна" сплачено ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» на умовах договору від 03 листопада 2015 року №10611, у тому числі 568 629,6 грн в рахунок оплати кондиціонерів та комплектуючих до них, а також 70 114 грн в рахунок оплати за роботи ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Таким чином, з огляду на встановлену даним судовим рішенням та рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 02 жовтня 2018 року №32018/6/99-99-11-01-01-25 реальність господарських відносин між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» за договором від 03 листопада 2015 року №10611, суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року №2 у частині встановленого завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на 638 744 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року №2 в іншій частині слугував висновок відповідача про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суми:

- нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн;

- коштів, безоплатно перерахованих неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" у розмірі 220 000 грн.

Згідно пункту 138.1 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується, зокрема, на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до підпункту 140.5.9. пункту 140.5 статті 140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, які на дату перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг відповідали умовам, визначеним пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

У ході перевірки встановлено та не заперечується позивачем безоплатне перерахування неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" коштів у сумі 220 000 грн відповідно до платіжного доручення від 24 березня 2015 року №5, а також нарахування амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності у загальному розмірі 1 328 056 грн, у тому числі за 2015 рік - 490 752 грн, за 2016 рік - 392 277 грн, за 2017 рік - 445 027 грн.

Також безспірним є не відображення ТОВ "Медіа Група Україна" вказаних сум безоплатно перерахованих коштів та нарахованої амортизації у додатках РІ «Різниці» до рядка 03 РІ відповідних декларацій, а також не врахування вказаних сум у якості різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування у 2015-2017 роках.

З огляду на встановлення вказаних обставин відповідач у ході перевірки дійшов висновку про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суми 220 000 грн та 490 752 грн у 2015 році, 392 277 грн у 2016 році та 445 027 грн у 2017 році.

Перевіривши надану ТОВ "Медіа Група Україна" копію податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік з додатком РІ відповідач вказав, що у полі "Наявність рішення" відсутня позначка та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" відсутній номер та дата розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення. Таким чином, завірені копії відповідних документів, надані позивачем, не спростовують висновки акта перевірки щодо порушення вимог статті 138 ПК України.

Між тим, позивач подав до суду копію податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у якій у полі "Наявність рішення" якої наявна позначка "1" та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" зазначено "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)".

На підтвердження відповідності фактично поданої до контролюючого органу податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік її примірнику, який подано ТОВ "Медіа Група Україна" до суду, позивач також надав:

- акт огляду програми M.E.DOC, складений працівниками ТОВ "Медіа Група Україна" 06 листопада 2018 року, в якому зафіксовано, що: у вікні Модуль Реєстр звітів за 2015 рік програми M.E.DOC відображається податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2015 рік із відміткою «Прийнятий»; в інформаційному полі «Протокол перевірки» відсутня інформація про виявлені помилки; на декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік проставлена відмітка «Документ прийнято», у полі "Наявність рішення" наявна позначки "1", у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" зазначено "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)";

- копію квитанції №2, згідно якої контролюючим органом прийнято податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2015 рік;

- лист від 19 жовтня 2018 року №1910/1 від ТОВ «ДОК. ОБМІН», яке забезпечує доступ ТОВ "Медіа Група Україна" до програми M.E.DOC, у якому повідомлено: інформація щодо відправлення електронного звіту, а також структура XML файлу, що надсилається, фіксується в Протоколі подій у вкладці «Відправлено»; відповідно до функціоналу програми M.E.DOC не передбачено можливості зміни даних електронного звіту після його фактичного надсилання; згідно наданих ТОВ "Медіа Група Україна" скринів електронної форми документу з вкладки «Відправлено» у структурі XML файлу до контролюючого органу відправлено значення Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ ; дані, зазначені у XML структурі закріплюються електронним цифровим підписом та направляються контролюючому органу, у тому вигляді, в якому вони відображені у вкладці «Відправлено» Протоколу подій відповідного електронного документу, тобто вся інформація, що відправлена з КП M.E.DOC, повинна тотожно відображатись у програмному забезпеченні контролюючого органу.

З огляду на наведене, а також враховуючи неподання відповідачем достовірних доказів протилежного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ТОВ "Медіа Група Україна" подано до контролюючого органу, а контролюючим органом прийнято, податкову декларацію ТОВ "Медіа Група Україна" з податку на прибуток підприємства за 2015 рік, у якій у полі "Наявність рішення" якої наявна позначка "1" та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" зазначено "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)".

Щодо посилань відповідача на необхідність зазначення у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" реквізитів розпорядчого документа, яким оформлене рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці, суд зазначає таке.

Форма податкової декларації з податку на прибуток підприємств затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897 та містить окрему графу, в якій зазначається інформація про наявність рішення щодо незастосування різниць, передбачених розділом ІІІ ПК України. Для цього у формі декларації передбачено поля "Наявність рішення" та "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці".

У полі "Наявність рішення" вказаної форми декларації наявна примітка 15 із наступним поясненням «Заповнюється у разі використання права на незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років) відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України».

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, наразі відсутня нормативна вимога щодо зазначення у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" номеру та дати розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення.

Більш того, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачає лише те, що про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку. Тобто, за змістом ПК України достатнім є лише зазначення інформації про наявність відповідного рішення.

Також суд зазначає, що відповідно до приписів підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Таким чином, зазначення ТОВ "Медіа Група Україна" у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у полі "Наявність рішення" позначки "1" та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" - "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)", є належним доказом прийняття ТОВ "Медіа Група Україна" рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), а отже й підставою для незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці.

При цьому суд наголошує, що ТОВ "Медіа Група Україна" дійсно прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), яке оформлене наказом ТОВ "Медіа Група Україна" від 04 січня 2016 року №1/2-ОД, копія якого наявна у матеріалах справи, що виключає його податкову відповідальність.

Щодо доводів відповідача про неподання ТОВ "Медіа Група Україна" до перевірки наказу від 04 січня 2016 року №1/2-ОД, що в силу пункту 44.6 статті 44 ПК України свідчить про його відсутність, суд зазначає наступне.

За нормами статті 44 ПК України обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

За змістом запиту відповідача про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження від 29 травня 2018 року №1 у зв`язку із проведенням перевірки повідомлено ТОВ "Медіа Група Україна", зокрема, про необхідність підготувати, у тому числі, накази про облікову політику підприємства за перевіряємий період. Тобто, вказаний запит містив вимогу підготувати, а не надати відповідні документи.

Дійсно, ТОВ "Медіа Група Україна" не надано наказ від 04 січня 2016 року №1/2-ОД ні під час перевірки, ні разом із запереченнями на акт від 23 червня 2018 року №419/26-15-14-02-02/37226740.

Разом з цим, у матеріалах справи наявний лист ТОВ "Медіа Група Україна" від 28 вересня 2018 року №74, який містить відмітку про його отримання ДФС України 28 вересня 2018 року за вх.№55008/6, до якого ТОВ "Медіа Група Україна" додано наказ від 04 січня 2016 року №1/2-ОД.

Таким чином, до прийняття податкового повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року №2 позивач надав контролюючому органу наказ від 04 січня 2016 року №1/2-ОД, відповідно, ДФС України мала можливість врахувати такий наказ під час розгляду скарги ТОВ "Медіа Група Україна" на податкові повідомлення-рішення від 25 липня 2018 року №2 та №2.

З урахуванням наведеного, позивачем доведено наявність станом на час подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік підстав для незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), яке оформлене наказом ТОВ "Медіа Група Україна" від 04 січня 2016 року №1/2-ОД. Як наслідок, позивачем правомірно не скориговано фінансовий результат відповідного звітного періоду у бік його збільшення на суми нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн, а також суми 220 000 грн, безоплатно перерахованих коштів неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності".

Таким чином, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, є податкове повідомлення-рішення від 05 жовтня 2018 року №2.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (ВП) - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя В.В.Файдюк

судді Є.І.Мєзєнцев

Я.М. Собків