Справа № 160/11125/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправними дії заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_2 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 ) щодо винесення рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), та тимчасовому обмеженні у праві виїзду з України;
- визнати протиправним та скасувати рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 );
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 ) за рахунок ЙОГО бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 1 106,63 грн (одна тисяча сто шість гривень 63 копійки);
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 ) за рахунок ЙОГО бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у повному обсязі;
- розглядати цю позовну заяву у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою, яка має право на перетин державного кордону України, зокрема у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану відповідно до положень п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, а тому у посадових осіб Державної прикордонної служби України відсутні будь-які підстави для обмеження його конституційного права на свободу пересування та права вільно залишати територію України. Відмова ОСОБА_1 20.06.2022 у перетинанні державного кордону України з підстав, не передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», є неправомірною та протиправною, а оскаржуване рішення від 20.06.2022 (індивідуальний акт) є протиправним та підлягає скасуванню. Зауважив, що ним було пред`явлено посадовій особі прикордонної служби «Рава-Руська» всі документи, що передбачені чинним законодавством для перетину державного кордону України (з урахуванням введеного на її території воєнного стану), проте у перетині кордону було відмовлено, без пояснення яких саме документів не вистачає. Позивач не заперечує, що ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не регулює порядок перетинання державного кордону України особами, зазначеними у вказаній статті, проте вона засвідчує те, що до таких осіб не застосовується обмеження у Конституційному праві виїзду за межі території України. Також позивач звернув увагу на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань, який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що протиправними діями та рішенням відповідача було нанесено матеріальну шкоду у розмірі 1 106,63 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Також з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 1 984,80 грн - судові витрати зі сплати судового збору та очікуванні судові витрати у розмірі 5 000,00 гри. - витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі, у задоволенні клопотання про розгляд позовної заяви у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
02.09.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, в задоволенні позовної заяви просить відмовити у повному обсязі. Згідно абзацу другого частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, бронювання на період мобілізації та на воєнний час не передбачає автоматичне надання дозволу на перетин державного кордону України, зазначені правовідносини регулюються спеціальним законодавством. Позивач прибув 20 червня 2022 року для перетину державного кордону, перебуваючи у щорічній основній відпустці, але не надавав документи які можуть бути підставою для перетину кордону в якості особи заброньованої на період мобілізації та на воєнний час. Зокрема, позивач не надав дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання, що передбачено законодавством України, а саме: частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», частиною четвертою статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацом четвертим пункту 1 Додатку 1 до Порядку. Окрім того, згідно з п. 4 переліку документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви позивач надав на паспортний контроль копію наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22, тоді як відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 194, з метою підтвердження надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час орган державної влади, інший державний орган видає військовозобов`язаному витяг з наказу Міністерства економіки. Отже, під час перетину державного кордону України позивачем не було надано належним чином оформлені підтверджуючі документи, які є підставою для виїзду за кордон. Таким чином, надані позивачем 20.06.2022 року документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України позивачу, тому прийняте рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 20 червня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 є правомірним, а дії законними. Вищенаведене, на думку відповідача, свідчить про те, що уповноважена особа Державної прикордонної служби України діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення є необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі. Також відповідач зауважив, що Військова частина НОМЕР_1 незгідна із зазначеною сумою судових витрат, оскільки позовна заява не містить жодних обґрунтувань щодо вказаної суми.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , що виданий Красногвардійським РВУМВС України в Дніпропетровській області 26.02.1997 року та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 02.04.2018 року, орган, що видав 1201.
20 червня 2022 року ОСОБА_1 прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Рава-Руська-Хребенне» з метою перетину державного кордону України з республікою Польща.
На вищезазначеному пункті пропуску позивачем було пред`явлено посадовій особі відповідача наступні документи:
- паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 02.04.2018 року, орган, що видав 1201;
- копію наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22, п.1 якого наказано забронювати за ДМС на період мобілізації на та воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному органі, за списком, наданим ДМС (реєстраційний номер 08-1/12/5.2/1610 від 25.03.2022 року), крім військовозобов`язаних, які мають дефіцитні для Збройних Сил України військово-облікові спеціальності, згідно листа Міністерства оборони України від 11.03.2022 року №220/1469;
- копію витягу зі списку, наданого листом Держмитслужби від 25.03.2022 №08-1/12/5.2/1610 «Пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час Державної митної служби України» у п.7 якого визначено ОСОБА_1 , 1976 року народження, займана посада головний державний інспектор сектору з питань запобігання та протидії корупції Дніпропетровської митниці, військове звання старший лейтенант, військово-облікова спеціальність №170203;
- довідку Дніпровської митниці Державної митної служби України від 04.04.2022 року №7.5-08-01-1/12/10/1990, в якій зазначено, що ОСОБА_1 заброньований за Державною митною Службою України на період мобілізації та на воєнний час, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надана з 28.03.2022 року строком на 6 місяців;
- довідку Дніпровської митниці від 17.06.2022 року №28/7.5-12, надану позивачу в тому, що він працює на посаді головного державного інспектора сектору з питань запобігання та протидії корупції Дніпропетровської митниці і є державним службовцем;
- копію наказу Дніпровської митниці Державної митної служби від 08.06.2022 №206-кв про надання позивачу відпустки у період з 20.06.2022 року по 04.07.2022 року.
Наведені обставини не заперечуються сторонами, копії зазначених вище документів були надані до суду разом з позовною заявою.
Перевіривши надані позивачем документи, заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 було винесено рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 02.04.2018 року, орган, що видав 1201.
Наведеним вище рішенням, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», громадянина України ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
Вважаючи протиправними дії заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_2 щодо винесення рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 та тимчасовому обмеженні у праві виїзду з України, а також вважаючи протиправним рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене законом в умовах воєнного або надзвичайного стану, при цьому відповідний державний орган повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (далі Закон України №1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022 (далі - Указ №133/22), затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022 від 18.04.2022 (далі - Указ №259/22), затвердженого Законом України №2212-IX від 21.04.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 від 17.05.2022 (далі - Указ №341/2022), затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.
Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем в Україні діяв воєнний стан.
Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (... Державній прикордонній службі України ...) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим з воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно із ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 року, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон України №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних Інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Статтею 6 Закону України №1710-VI визначено, що перетинання особами державного кордону здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57, тут і надалі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі Правила №57), у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон України №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону України №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до частини 6 статті 22 Закону України №3543-ХІІ, громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.
Поряд з цим, статтею 23 Закону України №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, зокрема, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 23 Закону України №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 24 Закону України №3543-ХІІ визначена мета бронювання військовозобов`язаних. Бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
З вищевикладеного випливає, що бронювання військовозобов`язаних (у тому числі позивача) на період мобілізації та на воєнний час здійснюється з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період та не передбачає автоматичне надання дозволу на перетин державного кордону України, зазначені правовідносини регулюються спеціальним законодавством.
Відповідно до пункту 2-6 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб,
зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
З огляду на зазначене слід дійти висновку, що при наданні позивачем підтверджуючих документів, право на перетин державного кордону може бути врегульовано пунктом 2-6 Правил №57.
Наведене дає підстави для висновку про те, що станом на час виникнення спірних у цій справі відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишання території України обмежувалось законодавством. Водночас законом передбачена і відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка надається військовозобов`язаним, зокрема, - які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, така особа при перетині державного кордону на виїзд з України в пункті пропуску повинна надати, крім паспортних документів підтверджуючі документи.
Відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 194 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану», з метою підтвердження надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час орган державної влади, інший державний орган видає військовозобов`язаному витяг з наказу Міністерства економіки.
При цьому, відповідно приписів Правил організації діловодства та архівного зберігання документів, копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 20 червня 2022 року для перетину державного кордону позивач надав незасвідчену копію наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22, п.1 якого наказано забронювати за ДМС на період мобілізації на та воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному органі, за списком, наданим ДМС (реєстраційний номер 08-1/12/5.2/1610 від 25.03.2022 року), крім військовозобов`язаних, які мають дефіцитні для Збройних Сил України військово-облікові спеціальності, згідно листа Міністерства оборони України від 11.03.2022 року №220/1469.
Отже, надана позивачем копія наказу не має юридичної сили, а тому не є належним документом, що підтверджує надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час.
Витяг з наказу Міністерства економіки, тобто засвідчену копію частини тексту такого наказу, який в силу приписів п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 194 є належним документом, що підтверджує надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час, позивач ні відповідачу, ні до суду не надав.
Окрім того, відповідно до частини 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закону України №2232-XII), у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).
Згідно з абзацами 1 та 4 пункту 1 Додатку 1 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921 (далі - Порядок), призовники і військовозобов`язані повинні не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки.
Проте, всупереч вищенаведеним нормам, позивач не надав ні відповідачу, ні до суду документів, які б підтверджували надання йому дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання у воєнний час.
Дослідивши надані до суду документи та проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що під час перетину державного кордону України ОСОБА_1 не було надано належним чином оформлені підтверджуючі документи, які є підставою для виїзду за кордон.
Отже, надані позивачем 20.06.2022 року документи не дали змоги уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України ОСОБА_1 , тому прийняте 20.06.2022 року рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 , прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 є правомірним, а дії щодо прийняття такого рішення є законними.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії та рішення якого оскаржуються, належним чином доведено правомірність таких дій та прийняття рішення.
В свою чергу позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат та стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судових витрат та матеріальної шкоди відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2022 р.

Суддя О.М. Неклеса