Справа № 440/6265/22
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/6265/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та середнього заробітку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління статистики у Полтавській області (надалі також - відповідач), в якій просить /з урахуванням уточнень позовних вимог/:

стягнути з Головного управління статистики в Полтавській області середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 807,46 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8882,06 грн;

визнати протиправними дії Головного управління статистики в Полтавській області щодо не виконання норми ст.ст. 47,116 Кодексу законів про працю України при звільненні ОСОБА_1 згідно наказу № 52-к від 01.03.2022;

зобов`язати Головне управління статистики в Полтавській області виконати свій обов`язок, згідно з нормами ст. 116 Кодексу законів про працю України у частині надання письмового повідомлення про нараховані суми, належні ОСОБА_1 при звільненні;

зобов`язати Головне управління статистики в Полтавській області виконати свій обов`язок, згідно з нормами ст. 47 Кодексу законів про працю України і видати ОСОБА_1 копію наказу №52-к.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач в порушення вимог статті 47 КЗпП України не видав належно оформлену трудову книжку і не провів належні до виплати розрахунки при звільненні. За допущені порушення відповідач має виплати середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 807,46 грн (1 день затримки) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8882,06 грн (11 днів затримки).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві (а.с.14-17) представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки ст.10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" звільнено роботодавця від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці. Зазначає, що за наслідком надходження заяви ОСОБА_1 про звільнення, того ж дня, було видано наказ №52-к від 01.03.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Наступного дня копію наказу №52-к від 01.03.2022 та трудова книжка була видана ОСОБА_1 особисто під підпис. Розрахунок при звільненні було проведено 12.03.2022, за фактом надходження коштів на рахунок Головного управління статистики у Полтавській області.

У відповіді на відзив (а.с.34-39) позивач зазначила, що посилання на Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" є безпідставним, оскільки протиправні дії мали місце до набрання чинності Законом. Крім того, позивачем наведено ряд інших доводів на спростування позиції відповідача.

22.08.2022 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.41-43), в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, необґрунтованим і містить ознаки зловживання процесуальними правами, а деякі обставини, викладені в ньому, взагалі вигадані позивачем. З урахуванням обставин, які склалися у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введенням в Україні воєнного стану Головне управління статистики у Полтавській області не мало можливості 01.03.2022 здійснити виплату усіх належних сум при звільненні ОСОБА_1 , тобто вина відповідача у затримці виплат при звільненні відсутня, а у день звільнення позивач сама не виявила бажання дочекатися видання наказу, трудової книжки та розрахункового листа.

Відповідно до частини 2 статті 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

26.08.2022 та 29.08.2022 ОСОБА_1 надала до суду додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог (а.с.45-56).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 , на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 у справі №816/654/17, поновлено Головним управлінням статистики у Полтавській області на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики у Полтавській області з 12.04.2017 наказом №96-к від 30.11.2020, що підтверджено записом від 30.11.2020 №38 в трудовій книжці НОМЕР_1 .

01.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до начальника Головного управління статистики у Полтавській області із заявою від 28.02.2022 (а.с.8), в якій просила припинити 01.03.2022 проходження нею державної служби шляхом звільнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" (припинення державної служби у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом) та виплатити їй грошові компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, відпустки за стаж державної служби та вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати (частина 3 статті 83 Закону України "Про державну службу").

01.03.2022 Головним управлінням статистики у Полтавській області видано наказ №52-к "Про звільнення ОСОБА_1 " (а.с.7 зворотній бік, 21).

Копію наказу та трудову книжку ОСОБА_1 отримала 02.03.2022, про що свідчить підпис позивача на даному наказі та в журналі обліку видачі трудових книжок і вкладок до них, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.21, 22).

Вважаючи протиправним звільнення позивача з посади без допуску її на роботу у відповідності до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380, яким призупинено дію наказу від 04 жовтня 2021 року № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" до завершення воєнного стану в Україні (наказ набрав чинності 01.03.2022), позивач звернулась до суду з вимогою про визнання протиправним і скасування наказу Головного управління статистики в Полтавській області від 01.03.2022 №52-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі №440/4047/22, що набрало законної сили, у задоволені позовних вимог відмовлено.

Як слідує із заяв по суті розрахунок при звільненні проведено 12.03.2022 шляхом зарахуванні на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 58480,85 грн.

Посилаючись на наявність підстав для виплати середнього заробітку за увесь час затримки видачі трудової книжки та за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1-3 статті 5 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Законом України "Про державну службу" не врегульоване питання видачі трудової книжки при звільненні державного службовця, тому мають бути застосовані загальні норми трудового законодавства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа №820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено порядок видачі трудової книжки роботодавцем працівникові та відповідальність роботодавця за невидачу трудової книжки, то мають бути застосовані до спірних правовідносин норми КЗпП України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла до 10.06.2021 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію накази про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно частини п`ятої статті 235 КЗпП України (в редакції, яка діяла до 10.06.2021) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, у зв`язку з несвоєчасним отриманням трудової книжки особа мала право на отримання середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та внесення змін до трудової книжки в частині зміни дати звільнення.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" від 05.02.2021 року № 1217-ІХ (набрання чинності 10.06.2021) внесено зміни у статтю 47 КЗпП України:

- у назві слова "і видати йому трудову книжку" виключено;

- частину першу викладено в такій редакції: "Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника";

- частину другу виключено.

Крім того, вищевказаним Законом внесено зміни у статтю 235 КЗпП України: у частині третій слова "в трудовій книжці" виключено; у частині п`ятій слова "трудової книжки" замінено словами "копії наказу (розпорядження) про звільнення".

Ці норми були чинними на час виникнення спірних правовідносин (на дату видання наказу про звільнення позивачки), у зв`язку з чим, суд зазначає, що положення статті 47 КЗпП України не передбачає таких правових наслідків несвоєчасності видачі трудової книжки, як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зміна дати звільнення. Більш того жоден інший законодавчий акт, станом на час спірних правовідносин, не передбачає таких правових наслідків.

Таким чином, видача відповідачем трудової книжки позивачці не у день її звільнення, не є порушенням норм чинного законодавства.

Відтак, в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління статистики в Полтавській області середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 807,46 грн. слід відмовити.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 звільнена з Головного управління статистики у Полтавській області 01.03.2022. Відповідно, розрахунок при звільненні повинен був бути проведений 01.03.2022. Проте, всупереч наведеним положенням законодавства, остаточний розрахунок з позивачкою був проведений лише 12.03.2022.

Щодо посилань відповідача на статтю 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX суд зазначає, що вказаний закон набрав чинності з 24.03.2022. Відтак, положення статті вказаного Закону, яке визначає, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, не може застосовуватися у спірних взаємовідносинах, так як, протиправні дії позивача мали місце у період з 01.03.2022 по 12.03.2022, до набрання чинності Закону.

Щодо посилань відповідача на те, що станом на 01.03.2022 необхідних коштів для виплати усіх належних сум при звільненні на рахунку Головного управління статистики у Полтавській області не було, суд зазначає.

Відповідно до Положення, затвердженого наказом Держстату України від 30.09.2015 №243 (у редакції наказу Державної служби статистики від 02.01.2020 №17) Головне управління статистики у Полтавській області є юридичною особою публічного права, яке фінансується з державного бюджету України.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку.

Дійсно, станом на 01.03.2022 на рахунку відповідача обліковувалися кошти по КЕКВ 2111 "Заробітна плата" в розмірі 4202,68 грн (а.с.26). Вказаних коштів було недостатньо для проведення виплат ОСОБА_1 (розмір виплати 58480,85 грн).

За доводами відповідача кошти в достатньому розмірі були наявні лише 07.03.2022.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до головного розпорядника коштів - Державної служби статистики із проханням перерахувати з передбачених кошторисом на березень 2022 року коштів для проведення розрахунку з позивачем.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що 07.03.2022 на рахунку відповідача обліковувалися кошти по КЕКВ 2111 "Заробітна плата" в розмірі 1874400,00 грн (а.с.28). Разом з тим, розрахунок було проведено лише 12.03.2022.

Вказане в сукупності свідчить, що відповідач легковажно віднісся до питання здійснення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки Головного управління статистики в Полтавській області, наданої на виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2022, вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 807,46 грн.

Кількість днів починаючи з 02.03.2022 року (наступний день за днем звільнення) по 12.03.2022 року (остаточний розрахунок при звільненні) складає 11 днів.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку має право отримати позивач, складає 8882,06 грн, виходячи із наступного розрахунку (807,46 грн. (середньоденна заробітна плата) * 11 (кількість днів).

Таким чином, слід зобов`язати Головне управління статистики в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8882,06 грн з вирахуванням обов`язкових податків та зборів

Вимога про зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 копію наказу №52-к задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи містять докази вручення 02.03.2022 позивачці копії наказу від 01.03.2022 №52-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Також не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача надати письмове повідомлення про нараховані суми, належні ОСОБА_1 при звільненні, оскільки матеріали справи містять докази надсилання на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивачки довідки №18-54/82-22 від 03.03.2022 про нараховані суми при звільненні (а.с.19 -20, 24).

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892, вул. Пушкіна, 103, м. Полтава, 36039) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та середнього заробітку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління статистики в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8882,06 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні шість копійок) з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко