Справа № 500/2533/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2533/22

06 жовтня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту 108 протоколу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 108 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.07.2021 № 106, в частині зменшення розміру одноразової грошової допомоги на 50400,00 грн;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити доплату ОСОБА_1 в розмірі 50400,00 грн до одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до пункту 108 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.07.2021 № 106.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.05.2021 позивач набув статус особи з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Через ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся до відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач вказує, що у листопаді 2021 року на його картковий рахунок надійшли кошти в сумі 630600 грн.

Однак, ознайомившись із витягом з протоколу від 08.07.2021 № 106 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивач дізнався, що відповідачем призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), в сумі 630600 грн.

Позивач не погоджується з розміром призначеної та виплаченої допомоги, вважає, що його незаконно зменшено, а тому й вказує, що відповідачем порушено його право на належний розмір такої допомоги.

Суд залишав позовну заяву без руху, встановивши строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 01.08.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вказаною ухвалою суд зобов`язав відповідача, разом із поданням відзиву, подати суду докази в підтвердження обставин справи, що є предметом спору, в тому числі докази звернення позивача із заявою про надання копії рішення (протоколу засідання комісії) Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Ухвалу надіслано відповідачу 02.08.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Проте, визначених ухвалою суду від 01.08.2022 документів позивач у встановлений строк не надав, як і відзиву на позовну заяву.

Надалі суд, ухвалою від 08.09.2022 витребував у Міністерства оборони України докази на підтвердження підстав прийняття рішення згідно пункту 108 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.07.2021 № 106, а також докази звернення позивача із заявою про надання копії рішення (протоколу засідання комісії) Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Ухвалу надіслано відповідачу 09.09.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Проте, визначених ухвалою суду від 08.09.2022 документів позивач у встановлений строк не надав, як і відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд здійснив всі, передбачені КАС України, заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також щодо надання необхідних доказів у справі, однак, станом на дату складення повного тексту судового рішення - інших заяв по суті справи, крім позовної заяви, від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №31 від 28.02.2020 пункт 52, старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , якого 27.07.2017 звільнено з військової служби та 10.01.2020 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АГ №0021597 від 10.02.2020). Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 №2522-VIIІ) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності беї встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби

У вказаному рішенні зазначено, що заявника звільнено з військової служби 27.07.2017, а 10.01.2020 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, а тому вказаним рішенням комісією відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги (арк. справи 14).

Надалі, відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №794228 від 27.05.2021 позивачу, за результатами первинного огляду, встановлено ІІ групу інвалідності з 24.05.2021, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (арк. справи 10-11).

Протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №106 від 08.07.2021 пункт 108, старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , звільненому 27.07.2017, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з встановленням групи інвалідності на підставі довідок МСЕК серія АГ №0021597 від 10.01.2020 та 12 ААЮ №794228 від 24.05.2021, у відповідності до постанови КМУ від 25.12.2013 №975, - призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-ктаного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), в сумі 630600,00 грн (арк. справи 15).

Кошти в сумі 630600,00 грн надійшли позивачу на картковий рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною банківською випискою (арк. справи 16).

Позивач вказує, що під час призначення одноразової грошової допомоги згідно з протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №106 від 08.07.2021 пункт 108, відповідачем невірно розраховано саму суму виплати у розмірі 630600,00 грн.

Так, позивач вказує, що йому призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-ктаного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), разом з тим, на його переконання, вперше йому встановлено ступінь втрати працездатності не у 2020, а у 2021 році згідно відповідно довідки, а саме: серії 12 ААЮ №794228, з огляду на що просить суд зобов`язати Міністерство оборони України здійснити доплату вказаної одноразової допомоги в розмірі 50400,00 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон 2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон №2011-XII, а також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 зазначеного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Положеннями частини другої 2 статті 16-3 наведеного Закону передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (частина четверта статті 16-3 Закону№2011-XII).

В свою чергу, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Абзацом 2 пункту 3 наведеного Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку №975 передбачені документи, які подаються уповноваженому органу військовослужбовцем, військовозобов`язаним та резервістом, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

З матеріалів справи слідує, що те, що дійсно, - медичний огляд позивача, за наслідками якого йому було встановлено ІІ групу інвалідності (довідка серії 12 ААЮ №794228 від 24.05.2021), відбувся 24.05.2021.

Так, з обставин справи слідує, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-ктаного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), в сумі 630600,00 грн.

Однак, на думку позивача, при розрахунку грошової допомоги у розмірі 300-ктаного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - «вперше» йому встановлено ступінь втрати працездатності не у 2020, а у 2021 році згідно відповідно довідки, а саме: серії 12 ААЮ №794228, з огляду на що стверджує, що йому належить до виплати більша сума одноразової допомоги, - з розрахунку прожиткового мінімуму за 2021.

Однак суд оцінює такі доводи позивача критично, оскільки, з долученого позивачем протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №31 від 28.02.2020 (пункт 52), старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 , якого 27.07.2017 звільнено з військової служби, - первинну втрату працездатності 25% внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АГ №0021597 від 10.02.2020), - встановлено станом 10.01.2020 під час первинного огляду органами МСЕК.

І хоч в подальшому (тобто через більше ніж рік), - позивачу за наслідками медичного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, все ж на дату «первинної» трати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини це не міняє.

Враховуючи наведені обставини, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії, прийнято у порядку, у спосіб та у межах наданих законом повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. " від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту 108 протоколу, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Міністерство оборони України (місцезнаходження: проспект Повітрофлотський, 6, Київ 168, 03168, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.