Справа № 160/3121/22
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/3121/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року (головуючий суддя Маковська О.В.) в адміністративній справі № 160/3121/22, розглянутої у письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 10.02.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому просить зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період трудової діяльності у Перевальській авторембазі у період з 04.08.1977 р. по 30.08.1979р. на посаді учня слюсаря, та слюсаря-бляхаря 1 розряду, здійснити перерахунок пенсії із врахуванням спірного періоду трудової діяльності з 16.07.2020 року та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем його прав та інтересів при призначенні пенсії, відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до загального стажу з підстав наявності недоліків у заповненні трудової книжки.

Від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надходив.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року позов задоволено, визнані протиправними дії ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 04.08.1977 р. по 30.08.1979р., зобов`язано відповідача зарахувати з 16.07.2020 р. до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.08.1977 р. по 30.08.1979р. та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум. На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуті витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог через порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, в липня 2020 року звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, для підтвердження трудового стажу надав трудову книжку, згідно записів №1, 2 якої з 04.08.1977 р. по 30.08.1979 р. позивач працював у Перевальській авторембазі на посаді учня слюсаря, та слюсаря-бляхаря 1 розряду.

Зазначений період роботи пенсійним органом не зараховано до страхового стажу через відсутність у записі про звільнення зазначення дати видання наказу про звільнення

Позивач 16.07.2020 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , розмір пенсії обчислено із загального страхового стажу 40 років 10 днів.

Про не зарахування пенсійним органом періоду роботи у Перевальській авторембазі з 04.08.1977р. по 30.08.1979р. позивач дізнався із відповіді ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на своє звернення у формі листа від 04.01.2022 №209-37890/Ч-8-0400/22.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України в «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ст. 62 України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-Х11(далі Закон №1788-Х11) , ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

За приписами п. 1,3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.1.1., 2.3, 2.4 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника;

записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;

усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження), записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними), записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В той же час згідно положень ч. 3 ст. 44 Закону №1058, та п. 4.7 Порядку №22-1 пенсійний орган не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці , право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно викладеної Верховним Судом правової позиції у справах № 423/3544/16-а від 27.02. 2019 року, № 242/1484/17 від 11.07. 2019 року, яка відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню судами, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених чинним пенсійним законодавством, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

За умови підтвердження трудового стажу позивач як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, і зазначені обставини не заперечуються відповідачем, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населений пункт, на території якого вищезазначене підприємство здійснювало господарську діяльність м.Перевальськ Луганської області, перебувало під контролем української влади, і його було утворено відповідно до законодавства України.

Здійснивши аналіз доказів у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач в межах своїх повноважень зобов`язаний розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до стажу позивача, чого відповідачем здійснено не було.

Оскільки доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала відношення, суд вірно зазначив, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не є підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи до стажу роботи позивача.

Так як не зарахування спірного періоду відбулось з вини органу пенсійного фонду, суд першої інстанції правомірно визнав протиправними дії ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 04.08.1977 р. по 30.08.1979р., зобов`язав відповідача зарахувати з 16.07.2020 до загального страхового стажу ОСОБА_1 цей період роботи та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відповідності до приписів ч.1 ст.139 КАС України правомірно стягнуті документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні право-відносини, чи порушено норми процесуального права.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спра-ви, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування судового рі-шення відсутні.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року в адміністративній справі № 160/3121/22 - залишити без змін.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий