Справа № 362/3499/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/3499/21 Головуючий у І інстанції - Зуєвич Л.Л.,
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора ДПП Михалко Я.В. № 1АВ00380691 від 27.06.2020 відносно нього за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначив, що дійсно, 27.06.2020 він керував автомобілем марки Mercedes-Benz Е 200, номерний знак НОМЕР_1 , о 19.43 год на а/д Київ-Одеса, однак підвищення швидкості було здійснено вимушено задля збереження життя дитини, оскільки його донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в середньо важкому стані з температурою 39,6, то він вимушений був їхати швидко на зустріч кареті швидкої медичної допомоги. При цьому, даний факт підтверджується висновком лікаря-педіатра від 27.06.2020, складений о 20.28 годин, що до них поступила дитина ОСОБА_3 10 місяців 28 днів, із температурою тіла 39,6 градусів, загальний стан: середньої важкості. Позивач наголошує, що при винесенні спірної постанови не було враховано крайню необхідність і обставини, які пом`якшують відповідальність

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 27 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого скасовано постанову № 1АВ00380691 від 27.06.2020 по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейський Департаменту патрульної поліції Михалко Ярославом Вадимовичем відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В іншій частині у задоволенні позову відмолено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що перевищення швидкості позивачем здійснено для усунення небезпеки, що загрожувала життю його десятимісячної доньки, яка перебувала в середньо-важкому стані, підтвердженому наявним в матеріалах справи консультативним висновком лікаря-педіатра.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання позивача на те, що він перевищив швидкість, оскільки їхав на зустріч швидкої допомоги, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування ст. 18 КУпАП, бо позивачем не надано доказів про виклик карети швидкої медичної допомоги, у зв`язку з чим вважає, що «терміновість» перевищення швидкості руху не підтверджена жодним доказом, також позивач у своїй позовній заяві не зазначив бригаду швидкої медичної допомоги, яка виїхала на даний виклик.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою інспектора ДПП Михалко Я.В. № 1АВ00380691 від 27.06.2020 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за перевищення швидкості в розмірі 255, 00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 27.06.2020 ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mercedes-Benz E 200, номерний знак НОМЕР_1 , о 19.43 год на а/д Київ-Одеса зі швидкістю 88 км/год при встановленому обмеженні 50 км/год.

Зазначена постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів суду, що перевищив швидкість вимушено, з метою врятування життя своєї малолітньої дитини, яку терміново віз назустріч кареті швидкої допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у з`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом засобами.

В свою чергу, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону №3353-XII, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Згідно з п. 12.9 (б) ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п. 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. «и» п. 30.3 цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Разом з тим, відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Також стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Так, позивач факт перевищення швидкості не спростовує, проте звертає увагу на наявність крайньої необхідності, за умов якого відбулось вказане правопорушення: оскільки його донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в середньо-важкому стані з температурою 39,6, то він був вимушений виїхати назустріч кареті швидкої медичної допомоги.

Наведені обставини підтверджуються консультативним висновком лікаря-педіатра від 27.06.2020, складеним о 20.28 годин, з якого вбачається, що до лікаря поступила дитина - ОСОБА_2 , 10 місяців 28 днів, із температурою тіла 39,6 градусів, загальний стан: середньої важкості, обумовлений лихоманкою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку водій діяв у стані крайньої необхідності з метою усунення небезпеки, яка загрожувала життю його десятимісячної доньки, що підтверджено наявним в матеріалах справи консультативним висновком лікаря-педіатра, складеним менш ніж за годину після відповідного правопорушення.

При цьому, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода, позивач своїми діями не завдав будь-якої шкоди державному або громадському порядку, правам і свободам громадян, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам.

При цьому, колегія суддів зауважує, що протиправність дій суб`єкта владних повноважень в даному випадку відсутня, оскільки перевищення позивачем швидкості руху зафіксовано в автоматичному режимі, а не внаслідок зупинення автомобіля інспектором, що позбавляло можливості врахувати обставини та причини скоєного правопорушення.

Водночас, колегія суддів приймає доводи апелянта про ненадання позивачем доказів виклику карети швидкої допомоги на підтвердження своїх доводів, проте залишається на позиції суду першої інстанції, оскільки позивач міг самостійно везти дитину до лікарні з метою пришвидшення її доставки до лікаря, при цьому, факт виклику (чи невиклику) карети швидкої допомоги не спростовує факту наявності крайньої необхідності.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 27 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова