Справа № 460/20369/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2022 рокум. Рівне №460/20369/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 28.04.2022 № 06;

зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком із 30 березня 2022 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи, відомості щодо якої зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 16.07.1979, із виплатою заборгованості, що виникне внаслідок призначення такої пенсії.

Стислий виклад позицій сторін.

За змістом позовної заяви, вимоги обґрунтовані тим, що позивач, маючи загальний страховий стаж понад 40 років, 27.04.2022 звернулася до Рівненського відділення обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала необхідні документи, які, за принципом екстериторіальності, передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області.

Проте, 28.04.2022 відповідач-1 прийняв рішення № 06, яким відмовив в призначенні пенсії з тих підстав, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 29 років, а за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, які вказані в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки зміна прізвища заявниці на титульній сторінці була проведена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом МПУ, МЮУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993. Як вважає відповідач-1, згідно з наданими позивачем документами не прослідковується зміна прізвищ з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а в трудовій книжці запис про зміну прізвища на ОСОБА_3 взагалі відсутній.

Таким чином, відповідач-1 дійшов висновку, що загальний страховий стаж позивача становить 22 роки 25 днів, оскільки до нього не зараховано період роботи, який складає повних 18 років, чого недостатньо для призначення пенсії.

За результатами розгляду поданої 05.05.2022 скарги до Пенсійного фонду України скаргу, листом від 02.06.2022 Пенсійний фонд України скаргу залишив без задоволення, зазначивши, що сприяння ОСОБА_1 у витребуванні документів неможливе через припинення листування із Республікою Білорусь в умовах військового стану.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача-1, оскільки таке прийняте без врахування всіх обставин, які мають значення для його прийняття та всупереч положенням чинного законодавства України. Вказане слугувало позивачу підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Відповідач-1 відзиву на позовну заяву суду не подав, своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог не повідомив.

Відповідач-2 позовних вимог не визнав, зазначивши, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи, відомості щодо яких зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки зміна прізвища заявниці на титульній сторінці була проведена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом МПУ, МЮУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993. Відповідач-2 також повідомив, що згідно з наданими позивачем документами не прослідковується зміна прізвищ з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а в трудовій книжці запис про зміну прізвища на ОСОБА_3 взагалі відсутній.

Зазначене свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком, а тому в задоволенні позову відповідач-2 просив відмовити.

Заяви, клопотання учасників справи.

Заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.04.2022 звернулася до Рівненського відділення обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку в автоматичному режимі передано разом із наданими документами для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням відповідача-1 від 28.04.2022 № 06 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного мінімального страхового стажу для призначення пенсії - 29 років. В обґрунтування рішення відповідачем-1 зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, які вказані в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки зміна прізвища заявниці на титульній сторінці була проведена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом МПУ, МЮУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993. Так, згідно з наданими документами не прослідковується зміна прізвищ з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а в трудовій книжці запис про зміну прізвища на ОСОБА_3 взагалі відсутній.

За результатами оскарження в адміністративному порядку позивачем рішення відповідача-1 від 28.04.2022 № 06 Пенсійний фонд України листом від 02.06.2022 у задоволенні скарги відмовив, зазначивши додатково, що листування із Республікою Білорусь в умовах військового стану припинено.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Єдиною підставою для прийняття оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії слугував факт відсутності, на думку відповідача, у позивача необхідно загального стажу роботи не менше 29 років.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Спір щодо зарахування періодів роботи позивача після 01.01.2004 між сторонами відсутній.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-XII, якій кореспондується положення ст. 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 16.07.1979, у спірний період (який не враховується відповідачем-1 до страхового стажу), позивач працювала:

- з 17.07.1979 (запис 1) по 02.01.1980 (запис 2);

- з 01.07.1980 (запис 3) по 30.11.1983 (запис 5);

- з 01.12.1983 (запис 6) по 02.12.2010 (запис 10).

На першому аркуші трудової книжки містяться записи про власника трудової книжки ОСОБА_4 » ОСОБА_5 , прізвище « ОСОБА_2 » закреслене, а під ним вказано прізвище « ОСОБА_6 ». При цьому, на титульному аркуші трудової книжки зазначено, що на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 змінено прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідач-1 при прийнятті оскарженого рішення дійшов висновку, що позивачем не надано із заявою про призначення пенсії свідоцтва про укладення шлюбу відповідно до якого прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 .

Оцінюючи вказані доводи суд виходить з того, що згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162, чинної станом на дату заповнення і внесення до моєї трудової книжки записів): трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнялася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження (абз. 1 п. 2.10 Інструкції № 162).

Суд зауважує, що прізвище позивача « ОСОБА_2 », яке вона отримала при народженні від батьків зазначене роботодавцем у її трудовій книжці відповідно до положень Інструкції № 162, що підтверджується як записами трудової книжки, так і наданою суду копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10.04.1962.

Пунктом 2.12 Інструкції № 162 передбачено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, обов`язок внесення змін до трудової книжки у разі зміни прізвища жінки у зв`язку з реєстрацією шлюбу несе роботодавець, в трудових відносинах з яким перебуває працівник та в якого знаходиться на зберіганні трудова книжка.

Як повідомив позивач та не спростовано відповідачами, 29.03.1980 органами виконавчої влади смт. Кругле Круглянського району Могильовської області Білоруської Радянської Соціалістичної Республіки зареєстровано шлюб ОСОБА_7 із ОСОБА_8 . Після реєстрації шлюбу прізвище змінено дружини змінено на ОСОБА_3 .

Трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , дата заповнення 16.07.1979, зміни щодо прізвища позивача у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_3 29.03.1980 не вносились, позаяк позивач у цей період не перебувала у трудових відносинах з будь-якими роботодавцями і записи про трудову діяльність у ній відображено не було.

При цьому, судом достеменно встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки позивача вказано, що на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_5 змінено прізвище на ОСОБА_1 .

Зазначене в сукупності свідчить на користь того, що належність позивачу прізвища ОСОБА_6 , а як наслідок і періоди трудової діяльності як за прізвищем ОСОБА_2 , так і за прізвищем ОСОБА_6 підтверджується у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відтак суд вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловлено позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність відомостей про зміну прізвища позивача із ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , в період не перебування її у трудових відносинах з жодним із підприємств, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу її роботи.

Окрім цього, відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).

Із аналізу трудової книжки позивача вбачається, що її записи засвідчені підписами уповноважених посадових осіб та скріплені печатками відповідного підприємства з дотриманням передбаченого Інструкцією № 162 порядку.

Крім цього, згідно з нормами п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Пунктом 2.1 Розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, відповідно до яких не зазначено свідоцтва про шлюб, як документ, що подається для необхідності підтвердження зміни прізвища особи в період її трудової діяльності.

Більше того, пунктом 2.16 Розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що свідоцтво про шлюб надається виключно як документ, що засвідчує родинні відносини.

Пунктом 2.28 Розділу ІІ Порядку № 22-1 передбачено, що документи, передбачені розділом II цього Порядку, що підтверджують відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), дату та місце народження, походження особи, укладення шлюбу, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть особи, інші акти цивільного стану особи, наявність в особи інвалідності, право на пільги за соціальною ознакою, здобуття дітьми та учнями дошкільної та загальної середньої освіти, місце проживання (перебування) особи, подаються до органу, що призначає пенсію, у випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності в інформаційних системах, зазначених у підпункті 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» (далі - відповідні інформаційні системи).

Судом встановлено, що відповідачем-1 у оскарженому рішенні не вказано, які ж відомості відсутні у відповідних інформаційних системах або ж містять розбіжності, що би зобов`язувало позивача надати свідоцтво про укладення шлюбу, як доказ зміни її прізвища із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.

Таким чином, Порядком № 22-1 встановлено обов`язок саме уповноваженого працівника Пенсійного органу витребувати документи про шлюб або ж про розірвання шлюбу з відповідних інформаційних систем.

Відповідачами не надано суду доказів про відсутність у них можливості витребувати відповідний документ про реєстрацію шлюбу у встановленому законом Порядку.

Виходячи з викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач-1 протиправно вимагав від позивача надання документа про зміну її прізвища із « ОСОБА_2 » (яке присвоєне при народженні) на « ОСОБА_3 ».

Згідно з пунктом 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Водночас, суд встановив, що актуальне на час подання заяви про призначення пенсії прізвище позивача « ОСОБА_6 » цілком відповідає прізвищу, зазначеному у трудовій книжці, а із долучених до заяви про призначення пенсії документів можливо було цілком достовірно встановити, що при народження її прізвище було « ОСОБА_2 », згодом після реєстрації шлюбу вона отримала прізвище « ОСОБА_3 » в період не перебування у трудових відносинах, у зв`язку з чим відповідний запис в трудову книжку не внесений і менш як через 3 роки позивач розірвала шлюб із ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », яке їй належить й по сьогодні.

Вказане в сукупності підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу із ОСОБА_3 та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_6 .

Надана відповідачам трудова книжка цілком і повністю відображала період трудової діяльності, чого було достатньо для вирішення питання про зарахування періодів роботи з 1979 року по 2003 рік до загального страхового стажу позивача та прийняття рішення про призначення їй пенсії за віком.

Висновки суду.

Вказане свідчить на користь того, що рішення відповідача-1 від 28.04.2022 № 06 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком суперечить положенням чинного законодавства, прийняте всупереч закону, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, визначаючи дату, з якої позивач набула право на пенсію за віком, суд виходить з того, що відповідно до ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відтак, право на призначення пенсії реалізовується шляхом подання відповідної заяви Пенсійному органу.

Судом встановлено, що заяву про призначення пенсії за віком позивач подала 27.04.2022, з дотриманням встановленого ст. 45 Закону № 1058-IV строку, а тому, відповідач-1 зобов`язаний був призначити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 30.03.2022 (наступного дня після досягнення позивачем 60 річного віку).

Порушені права та інтереси позивача.

Виходячи з встановлених обставин суд дійшов висновку, що права, свободи та інтереси позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, будуть в повній мірі відновлені у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із 30 березня 2022 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи, відомості щодо якої зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 16.07.1979, із виплатою заборгованості, що виникне внаслідок призначення такої пенсії.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачі не виконали процесуального обов`язку доказування та не підтвердили правомірності своїх дій, натомість позивачем повністю доведено ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, а тому позов слід задовольнити частково, враховуючи дату подання заяви про призначення пенсії.

Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 794,00 гривень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 28.04.2022 № 06.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із 30 березня 2022 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи, відомості щодо якої зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 16.07.1979, із виплатою заборгованості, що виникне внаслідок призначення такої пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 794,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 жовтня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1,м .Суми,Сумська область,40009, ЄДРПОУ/РНОКПП 21108013)

Суддя О.В. Поліщук