Справа № 300/3288/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2022 р. справа № 300/3288/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду звернення від 20.05.2021; стягнення 100000,00 грн. моральної шкоди, завданої порушенням його прав, викликаних протиправною бездіяльністю Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення від 20.05.2021.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що надіслана позивачу 21.05.2021 відповідь не містить відповіді по суті заданого ним питання у зверненні, але важливим тут є не сам зміст відповіді, а те, що сам факт її появи і зміст свідчить, що Міноборони розглянуло спірне звернення та відповідно до абзацу 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення яке не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою повернуто громадянину з відповідними роз`ясненнями, тобто Міноборони прийняло усвідомлене рішення (і запропонувало його заявнику) щодо необхідності отримання додаткової інформації про заявника з метою забезпечення повноти розгляду звернення і Міноборони залишилось відкритим та конструктивно налаштованим для подальшого розгляду звернення, про що невідкладно повідомило заявника на запропоновану ним адресу. Навіть якщо така проміжна відповідь на звернення не влаштовувала заявника, то виходячи з принципів толерантності, виваженості та терпимості, заявник мав всі можливості довести свою позицію до Міноборони і попросити чи поставити вимогу про надання відповіді без надання цієї інформації. Для цього абсолютно достатньо було навіть одного речення, кілька рядків, як це зробило Міноборони, попередньо ретранслюючи свою позицію заявнику. Стверджує, що за своїм змістом та суттю прохання спірне звернення не підпадає під критерії жодного із видів звернень, передбачених законом, будь-то пропозиція, заява чи скарга. Більше того, за своєю суттю прохання «висловити позицію» щодо порядку застосування норм діючого законодавства, є, нічим іншим як, проханням про надання тлумачення відповідних норм в їх сукупності. Також зазначає, що позивач жодним чином не обтяжує себе наведенням допустимих доказів такої в спірних правовідносинах, обмежившись лише лаконічним згадуванням про наявність у нього негативних емоцій, моральних страждань та принижень. Звертає увагу, що позивач 05.07.2021 звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою щодо неотримання відповіді на звернення від 20.05.2021. Відповідь на порушені у зверненні від 20.05.2021 питання йому була надана письмово за дорученням заступником Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України 16.07.2021 та направлена позивачу поштою. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.44).
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій не погоджується із доводами позивача з підстав аналогічних позовній заяві (а.с.51).
Суд розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
20.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України зі зверненням, в якому просив висловити позицію щодо виплати або невиплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на підставі протоколу та/або службового розслідування, за відсутності постанови про вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення (а.с.12). Вказане звернення надіслано відповідачу електронним листом на e-mail ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
21.05.2021 Міністерство оборони України надіслало на електронну адресу позивача лист наступного змісту: «Для повноти опрацювання звернення Вам необхідно надати інформацію щодо проходження військової служби (№в/ч, звання, посада)» (а.с.14).
Як зазначає відповідач, та не заперечив позивач, 05.07.2021 ОСОБА_1 звернувся на урядову гарячу лінію зі скаргою щодо неотримання відповіді на своє звернення від 20.05.2021, в якій зазначив, що вважає, що необхідності в наданні інформації про номер військової частини, посаду, тощо не було.
16.07.2021 Департамент юридичного забезпечення Міністерства оборони України листом №298/4/2043 надав відповідь на звернення позивача від 20.05.2021, повідомивши про таке. 29 липня 2020 року Урядом прийнято постанову №741 Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 щодо запровадження виплати військовослужбовцям нової додаткової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та забезпечення збереження життя і здоров`я військовослужбовців, які виконують завдання в операції об`єднаних сил. На виконання постанови та з метою матеріального стимулювання бійців та командирів, в тому числі стосовно беззаперечного дотримання військової дисципліни в умовах дії режиму припинення вогню, Міністерством оборони України було підготовлено Порядок. Так, пунктом 6 Порядку передбачено, що командирам відділень, взводів, рот (батарей), батальйонів (дивізіонів) та бригад розмір винагороди встановлюється у залежності від кількості облікованих порушень, допущених підлеглим особовим складом за місяць, у таких розмірах від граничного розміру винагороди. Згідно з пунктом 7 Порядку, до порушень відноситься, зокрема, вчинення військовослужбовцями військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення). За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність (стаття 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності с рішення компетентного органу про накладення адміністративного стягнення за конкретний адміністративний проступок. Органи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення визначені розділом ІІІ Кодексу України про адміністративні правопорушення. Посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, у межах наданих їм повноважень і лише під чає виконання службових обов`язків. Зазначено, що протокол та/або матеріали службового розслідування не є підставою для визнання військовослужбовця винним у вчиненні адміністративного правопорушення та застосування до нього пунктів 6, 7 Порядку (а.с.53-54).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" (надалі також Закон №393/96-ВР, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Положеннями статті 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.
Згідно частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Згідно із пунктами 4, 6 розділу I Інструкції № 735 у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.
За змістом пункту 1 розділу III Інструкції № 735 посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.
Відповідно до пунктів 4, 5, 6 розділу III Інструкції № 735 термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян. Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
За змістом пункту 8 розділу III Інструкції № 735 рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України зі зверненням 20.05.2021, в якому просив висловити позицію щодо виплати або невиплати певної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту на підставі протоколу та/або службового розслідування, за відсутності постанови про вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення.
Відповідь на вказане звернення надана відповідачем позивачу 16.07.2021, тобто поза межами визначеного законодавством строку.
Зі змісту цієї відповіді на звернення слідує, що у наданні додаткової інформації про проходження ОСОБА_1 військової служби (номер військової частини, звання та посада), як про те зазначив відповідач у листі від 21.05.2021, не було необхідності, а тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що звернення не містило даних, необхідних для його вирішення.
Відтак, не існувало жодних перешкод для надання відповіді на звернення позивача у визначений законодавством 30-денний термін.
Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що якщо позивача не влаштовувала проміжна відповідь на його звернення, надана 21.05.2021, то він мав можливість попросити чи поставити вимогу про надання відповіді без надання цієї інформації, як безпідставні, оскільки у цьому випадку відповідач був зобов`язаний розглянути та надати відповідь на звернення ОСОБА_1 у встановлений законом термін без вчинення будь-яких додаткових дій позивачем.
Крім наведеного, є безпідставними твердження відповідача про надання 21.05.2021 позивачу відповіді на звернення, оскільки вказаний лист не містить інформації про результати розгляду звернення ОСОБА_1 по суті наведеного в ньому питання.
Отже, Міністерство оборони України, всупереч встановленим статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» термінам розгляду звернення громадян, надало відповідь на звернення позивача від 20.05.2021 тільки 16.07.2021, чим допустило протиправну бездіяльність.
При прийнятті рішення у справі, керуючись ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постанові від 05.11.2019 в справі №9901/133/19, відповідно до якої, попри фактичне надання відповіді на запит відповідачем, позивач має право на оскарження несвоєчасного надання інформації, і звертатись до суду з таким позовом.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що не надавши тривалий час відповідь про результати розгляду звернення позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність, то захистити порушене право позивача на своєчасний розгляд звернення можливо шляхом визнання протиправним ненадання відповідачем відповіді на звернення позивача від 20.05.2021 у строк, встановлений частиною 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян».
Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню частково.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин 2, 3 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому суд зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
На переконання суду, оцінка позивачем понесених ним негативних емоцій та спричиненої моральної шкоди є необґрунтованою, а матеріали справи, всупереч вимогам пункту 3 частини 5 статті 160 КАС України не містять жодного розрахунку суми, що підлягає відшкодуванню внаслідок заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, суб`єкта владних повноважень шкоди. Наведені позивачем обґрунтування негативних емоцій внаслідок незаконних дій відповідача не свідчать про досягнення рівня страждань або приниження, суду таких доказів не надано.
Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, не надано жодних доказів, які би підтвердили факт наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, зокрема, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя або інших негативних явищ, та як наслідок підтверджували наявність моральної шкоди.
Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. задоволенню не підлягають.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним ненадання Міністерством оборони України відповіді на звернення ОСОБА_1 від 20.05.2021 у строк, встановлений частиною 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян».
В задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.