Справа № 819/1355/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 819/1355/17

адміністративне провадження № К/9901/11009/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Пасічник С.С.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №819/1355/17 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 (суддя Мірінович У.А.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 (головуючий суддя Пліш М.А., судді: Шинкар Т.І., Макарик В.Я.),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 21.11.2016 №, яким нараховано грошове зобов`язання за податком з доходів фізичних осіб у сумі 77293,58грн. та штрафні санкції в сумі 19323,40грн.; №, яким нараховано грошове зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 6025,39грн., штрафні санкції в сумі 1506,35грн.

Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 12.12.2018 позовні вимоги задовольнив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 25.03.2019 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 залишив без змін.

Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного суду від 23.05.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача у справі №819/1355/17.

Поряд з цим, податковий орган звернувся до суду з клопотанням про заміну сторони її правонаступником.

Ухвалою суду від 03.10.2022 касаційний розгляд справи призначено у порядку письмового провадження на 04.10.2022.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Враховуючи приписи статті 52 КАС України, якою встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив, - суд вбачає підстави клопотання відповідача про заміну сторони у справі її правонаступником задовольнити.

Верховний Суд, на підставі встановлених фактичних обставин справи, з`ясував наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Перевіркою встановлено, що позивач не оподаткувала отриманий дохід у вигляді додаткового блага за 2015 рік, чим порушила підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункт "в" пункту 176.1 статті 176, статті 179, пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

За наслідками перевірки складено акт від 05.10.2016 № 3904/19-18-13-02/6, на підставі якого відповідач прийняв:

податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 96616,98грн., в тому числі 19323,40 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 7531,74грн., в тому числі 1506,35грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Прийняті відповідачем зазначені податкові повідомлення-рішення позивач вважала протиправними, такими, що підлягають скасуванню та звернулась з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.12.2017, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що сума основного боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, у зв`язку з чим визначення позивачу грошових зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб та військовому збору є правомірним.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2018 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Касаційний суд не зміг повністю погодитись із висновками судів про відповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вважаючи їх передчасними з огляду на те, що при вирішенні даної справи необхідним є дослідження обставин щодо ознайомлення платника податків у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення перевірки до її початку, що дозволить встановити правомірність здійсненого відповідачем позапланового контрольного заходу й, відповідно, наявність правових наслідків такого.

За наслідками нового розгляду, рішенням суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою апеляційного суду, позов задоволено. Судові рішення мотивовані тим, що на дату проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у відповідача були відсутні відомості щодо отримання позивачем зазначених повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки та копії наказу про проведення зазначеної перевірки, суди дійшли висновку, що відповідач в порушення вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України протиправно провів таку перевірку, як наслідок безпідставно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з позицією судів попередніх інстанцій, вважаючи судові рішення такими, що винесені з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач викладає обставини спору, що виник між сторонами, а також вказує, що рекомендований лист з повідомленням про вручення надіслано на адресу позивача. При цьому, у контролюючого органу відсутні дані про зміну адреси платника, заяву про зміну адреси платник не надсилав. Відповідно, всі документи з приводу проведення перевірки надсилались за єдино відомою адресою. Також, порушуючи вимоги податкового законодавства, позивач не задекларувала дохід як додаткове благо від анулювання Банком боргу, у результаті чого занижено суму податкових зобов`язань. З урахуванням викладеного, податковий орган у касаційній скарзі просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач скористалась процесуальним правом заперечити проти касаційної скарги, у відзиві вказує, що податковий орган приступив до здійснення перевірки, не маючи доказів вручення позивачу повідомлення та наказу про дату перевірки, що правильно встановлено судами попередніх інстанцій. Як вважає позивач, касаційна скарга податкового органу є необґрунтованою, а отже не підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У справі, що розглядається, на підставі матеріалів судами встановлено, що 04.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 770/38-640-08, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США, зі сплатою 14 процентів річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 01.07.2023 (арк. справи 64-68).

23.03.2015 між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 6 до договору кредиту від 04.07.2008, згідно із пунктами 2.1 та 2.2 якого заборгованість за кредитом в сумі 30937,75 доларів США; заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 5985,51 доларів США (арк. справи 69-70).

Надалі, 29.05.2015 між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 6 до договору кредиту № 770/38-640-08 від 04.07.2008, згідно із пунктами 2.1 та 2.2 якого заборгованість за кредитом в сумі 29777,58 доларів США; заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 6021,84 доларів США (арк. справи 80-81).

Відповідно до пункту 3 даного договору про внесення змін сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, які викладені в договорі кредиту (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього).

Сторони домовились, що сплата строкових (поточних) процентів за користування кредитом, які нараховуються з дати укладення цього договору про внесення змін, здійснюється в загальному порядку, передбаченому договором кредиту (пункт 3.1 договору про внесення змін).

Пунктом 3.2 зазначеного договору передбачено, що якщо позичальник починаючи з дати укладення цього договору про внесення змін до 31.12.2015 здійснить одноразовий платіж в сумі від 500,00 (п`ятсот) доларів США, на підставі заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в додатку № 1 до цього договору про внесення змін (далі - Заява), то позичальник набуває право на анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Сума залишку заборгованості за договором кредиту, що підлягає анулюванню (прощенню), дата такого анулювання (прощення), а також відповідні положення стосовно повідомлення позичальника про таке анулювання (прощення) та його обов`язок самостійно сплатити податок з таких доходів і відобразити їх у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України зазначаються в заяві.

Відповідно до довідки ПАТ "Укрсоцбанк" № 10.1-87/20037 від 23.10.2017 ОСОБА_1 по кредиту згідно договору №770/38-640-08, укладено з ПАТ "Укрсоцбанк" було анульовано 17950,52 доларів США (арк. справи 98).

Зазначене анулювання було проведено відповідно до заяв позивача на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 29.05.2015, від 15.06.2015, від 17.08.2015, від 28.09.2015, від 20.10.2015, від 03.11.2015, від 07.12.2015 відповідно до Договору про внесення змін № 6 від 29.05.2015 (арк. справи 91-97).

Також у вказаних заявах зазначено про те, що позивач належним чином повідомлена банком про суму анулювання (прощення) заборгованості та про свій обов`язок самостійно сплатити податок на доходи з фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом, із відображенням такого доходу у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК України, до якого згідно з підпунктом "д" включається суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Відсутність у підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Враховуючи наведене, прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходом платника податків та, як наслідок, не підлягають оподаткуванню та декларуванню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17.

07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Касаційний суд погоджується, що системний аналіз правових норм дає підстави для висновку, що за змістом наведених положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Разом з тим, у справі, що розглядається з оскаржуваних судових рішень не слідує, що між позивачем та банком було укладено угоду про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не врегульовує виниклі між сторонами спірні правовідносини.

У справі, що розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що з 22.09.2016 по 28.09.2016 посадовою особою податкового органу на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.2 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України та наказу Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 09.09.2016 №1079 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт, на підставі висновків якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У постанові Верховного Суду, якою дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, Суд звернув увагу на те, що при вирішенні справи необхідним є дослідження обставин щодо ознайомлення платника податків у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення перевірки до її початку, що дозволить встановити правомірність здійсненого відповідачем позапланового контролю заходу й, відповідно, наявність правових наслідків такого.

Як з`ясовано судами за наслідками нового розгляду, з матеріалів справи слідує та не заперечується відповідачем у справі, що повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки та копія наказу про проведення перевірки відповідач направив позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 242-243).

Однак, поштовий конверт разом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до контролюючого органу 10.10.2016, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (арк. справи 244), тобто вже після проведення зазначеної перевірки позивача, за наслідками якої складено акт від 05.10.2016 на підставі якого відповідач прийняв податкові-повідомлення рішення.

Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України (пункт 78.4 в редакції, який діяв на момент проведення зазначеної перевірки) про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України (пункт 79.1 в редакції, який діяв на момент проведення зазначеної перевірки) документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Водночас, пунктом 79.2 статті 79 ПК України (пункт 79.2 в редакції, який діяв на момент проведення зазначеної перевірки) визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Таким чином, проведення контролюючим органом позапланової невиїзної перевірки, без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосується предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника і дійти обґрунтованих висновків щодо податкового правопорушення.

Як слідує, з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме компетенції у податкового органу на прийняття акта індивідуальної дії, тобто податкового повідомлення-рішення.

На підставі матеріалів справи суди встановили, що на дату проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 у відповідача були відсутні відомості щодо отримання позивачем зазначених повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки та копії наказу про проведення зазначеної перевірки, а відтак суди дійшли висновку, що відповідач в порушення вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України протиправно провів таку перевірку, як наслідок безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, й не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 52, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача про заміну сторони у справі її правонаступником задовольнити. Замінити Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області () правонаступником -Головним управлінням Державної податкової служби у Тернопільській області, як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44143637).

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 у справі №819/1355/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду