Справа № 600/519/22-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/519/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

06 жовтня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідача), в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , неправомірними.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах як такому, що працював на роботах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з стажем 13 років 27 днів, відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 07.06.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що загальний страховий стаж позивача становить 36 роки 11 місяців 16 днів, однак стаж за Списком №2 на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, становить 6 років 2 місяці 29 днів. Поряд з цим позивача проінформовано, що згідно рішення комісії від 29 листопада 2021 року №36 йому не зараховано певні періоди роботи, зокрема з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджене атестацією робочих місць.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача зазначено, що згідно трудової книжки спеціальний трудовий стаж надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року працював на посаді газоелектрозварювальника четвертого розряду на ВАТ Кіцманська пересувна механізована колона №3.

З довідки трудового архіву Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 10 червня 2021 року №01-12/305, за документами архівного фонду ВАТ Кіцманська пересувна механізована колона №3 встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на роботу з 09 березня 1993 року газоелектрозварювальником четвертого розряду. З вказаної посади позивача звільнено 20 грудня 1999 року.

Згідно матеріалів справи позивач звертався до відповідача із заявою про підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, за результатами розгляду якої Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняла рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 29 листопада 2021 року №36, яким:

- підтверджено періоди роботи з 10 липня 1990 року по 24 квітня 1991 року, з 02 вересня 1991 року по 06 серпня 1992 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- відмовлено у підтвердженні періоду роботи з 24 червня 1986 року по 09 липня 1990 року, оскільки посада слюсаря-монтажника в пересувній механізованій колоні не дає права на пільгове пенсійне забезпечення;

- відмовлено у підтвердженні періоду роботи з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджене атестацією робочого місця.

07 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, в якій просив призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах.

За результатами розгляду вказаної заяви прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №88 від 09 грудня 2021 року, в якому зазначено, що вік позивача 55 років, страховий стаж 36 років 11 місяців 16 днів, пільговий стаж особи - 06 років 2 місяці 29 днів, однак необхідний пільговий стаж 12 років 6 місяців. Разом з цим вказано, що згідно рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 29 листопада 2021 року №36 позивачу не зараховано до загального пільгового стажу певні періоди роботи, зокрема з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджене атестацією робочих місць. Додатково проінформовано позивача про необхідність надання пенсійному органу витягу з наказу про атестацію робочих місць перелік проатестованих робочих місць.

Згідно інформації викладеної в листі від 17 грудня 2021 року відповідач також повідомив позивача про те, що рішенням пенсійного органу №88 від 09 грудня 2021 року йому відмовлено у призначенні пенсії за віком за результатами розгляду заяви від 07 грудня 2021 року. У листі зазначено, що відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців. Разом з цим вказано, що у результаті вивчення документів позивача підтверджено 36 роки 11 місяців 16 днів загального страхового стажу, однак стаж за Списком №2 на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, становить 6 років 2 місяці 29 днів. Поряд з цим позивача проінформовано, що згідно рішення комісії від 29 листопада 2021 року №36 йому не зараховано певні періоди роботи, зокрема з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року, оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджене атестацією робочих місць.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, спірні правовідносини врегульовані Законами України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі -Закон №1058-ІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, статтею 13 Закону №1788-XII (на підставі Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 року вказана стаття підлягає застосуванню в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах) визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з положеннями статті 13 Закону №1788-XII порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону.

Відповідно до статті 100 Закону №1788-XII особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Слід також зазначити, що приписами статті 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №686/10117/16-а та Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року №520/15025/16-а.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно записів трудової книжки позивача,о з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року ОСОБА_1 працював на посаді газоелектрозварювальника на ВАТ Кіцманська пересувна механізована колона №3.

Факт роботи позивача за вказаний період на посаді газоелектрозварювальника підтверджується довідкою трудового архіву Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 10 червня 2021 року №01-12/305, яка міститься в матеріалах справи.

На зазначеній посаді позивач працював на умовах повного робочого дня і така посада передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що не заперечувалось відповідачем.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені у цій справі обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що виконувана позивачем робота у період з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року на ВАТ Кіцманська пересувна механізована колона №3 на посаді газоелектрозварювальника зараховується до стажу роботи за Списком №2, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої рішенням пенсійного органу №36 від 29 листопада 2021 року позивачу не підтверджено певні періоди роботи, зокрема з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року (оскаржуваний період), оскільки право на пільгове пенсійне забезпечення за вказаний період не підтверджене атестацією робочого місця, що в свою чергу, серед іншого, слугувало підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Надаючи оцінку доводам відповідача Стосовно проведення (підтвердження) атестації робочого місця колегія суддів враховує правову позицією Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11 вересня 2019 року у справі №686/10117/16-а та від 19 лютого 2020 року №520/15025/16-а, згідно якої своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року №520/15025/16-а зауважила, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту б статті 13 Закону №1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тобто, наявність атестації робочого місця, не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право особи на пільгову пенсію, оскільки працівник не несе відповідальності за не проведення атестації керівником підприємства, організації.

При цьому, визначальною ознакою є факт роботи особи на посадах із особливо шкідливими і важкими умовами праці, що передбачені в Списку №2 та характер роботи, які дають підстави для призначення пільгової пенсії.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності доводів відповідача про відсутність підстав для зарахування (підтвердження) періоду роботи позивача з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року на посаді газоелектрозварювальника, який дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року на посаді на посаді газоелектрозварювальника до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів з урахуванням приписів частини 2 статті 9 та пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції, що враховуючи досягнення позивачем станом на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 55-ти років, за наявності у нього страхового стажу - 36 років 11 місяців 16 днів і пільгового стажу за Списком №2 - 06 років 2 місяці 29 днів, що визнається відповідачем, з огляду на наявність підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоду роботи позивача з 09 березня 1993 року по 20 грудня 1999 року на посаді газоелектрозварювальника, що становить 6 років 9 місяців, а в сукупності із пільговим стажем, який визнається відповідачем, складатиме більше 12 років 6 місяців пільгового стажу, то суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 07 грудня 2021 року, у призначенні якої йому протиправно було відмовлено, то суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 07 грудня 2021 року.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.