Справа № 460/14978/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2022 року м. Рівне №460/14978/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішень,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області/ відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.07.2021 №08, №08, №08, №08, №08, №08, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-08, рішення №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, рішення від 13.10.2021 №708 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю висновків відповідача про здійснення позивачем видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, у зв`язку з чим оспорювані вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними.

Ухвалою суду від 05.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.12.2021, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.12.2021 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в якій просить суд зменшити позовні вимоги в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 21.07.2021 №08, №08, №08, №08, №08, №08 у зв`язку із їх скасуванням в адміністративному порядку (а.а.с.113-119).

У судовому засіданні 02.12.2021 розгляд справи відкладено на 28.12.2021.

13.12.2021 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2021 №Ф-29072-1715 (а.а.с.125-28).

21.12.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є необґрунтованими. За результатами проведеної перевірки позивача встановлено, що останній протягом 2017-2020 років здійснював підприємницьку діяльність за видами діяльності, що не зазначені в реєстрі платників єдиного податку. Це призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 20515,50грн, та як наслідок, - до заниження суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, вимога та рішення прийняті відповідачем на підставі та в межах закону. Відповідач просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 28.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 03.02.2022.

Судове засідання у справі 03.02.2022 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді. Ухвалою суду від 11.02.2022 розгляд справи по суті відкладено до 15.03.2022.

Ухвалою суду від 15.03.2022 розгляд справи відкладено до 12.04.2022.

Ухвалою суду від 12.04.2022 розгляд справи відкладено до закінчення в Україні воєнного стану.

Ухвалою суду від 11.08.2022 призначено розгляд справи по суті на 27.09.2022.

Ухвалою суду від 27.09.2022 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 15.02.2017 по 24.02.2020 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису 0002968, основний вид економічної діяльності 47.82 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (а.с.16).

Позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку 1 групи, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку №035 від 16.02.2017 (а.с.18).

У період з 10.06.2021 по 16.06.2021 ГУ ДПС у Рівненській області, на підставі наказу від 09.06.2021 №10931-п, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 15.02.2017 по 24.02.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15.02.2017 по 24.02.2020.

За результатами перевірки складено акт від 24.06.2021 №4071/17-00-07-08/ НОМЕР_1 (а.а.с.18-34).

Згідно з актом перевірки податковим органом встановлено наступні порушення:

- п.п.293.4 ст.293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями). Проведеною перевіркою встановлено заниження єдиного податку за 2017 рік на 4767грн;

- п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.177.5, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VІ із змінами та доповненнями. Податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017р., за 2018, 2019р., за 2020р. (ліквідаційна) до контролюючого органу по граничному строку подання не подані;

- абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755- VІ (із змінами та доповненнями), не ведення книги обліку доходів і витрат;

- п.п.298.2.3. п.298.2 ст.298, п.167.1 ст.167, п,177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755- VІ (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 20515,50грн, а саме за 2018р. - 10170грн, за2019р. 9618,30грн, за 2020р. 727,20 грн;

- підпунктів 1.1, 1.2. 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755- VІ від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями, а саме заниження суми військового збору на 1709,63грн. в т.ч. на 847,50грн за 2018р., на 801,53грн за 2019 р., на 60,60грн за 2020 рік;

- п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України №2755- VІ від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) - не забезпечено зберігання первинних документів за період діяльності з 15.02.2017р. по 24.02.2020р. ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

- п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами та доповненнями) не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання;

- п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не подано за 2017 рік, термін подання до 09.02.2018;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за результатами проведеної перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 3340,24грн, в тому числі за 2018р. на 2601,28грн, за 2019р. на суму 738,96грн.

На підставі зазначеного акта перевірки 21.07.2021 ГУ ДПС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення (а.а.с.35-58):

- №08 про збільшення грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на суму 25462,58 грн;

- №08 про застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1020грн;

- №08 про збільшення грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" на суму 2121,89грн;

- №08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: "єдиний податок з фізичних осіб" в розмірі 5958,75грн;

- №08 про застосування адміністративного штрафу в розмірі 1020грн;

- №08 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства з патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 11397,50грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2021 №Ф-08 на суму 3340,24 грн;

- рішення від 21.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафу в розмірі 594,16грн;

- рішення від 21.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 170грн.

Зазначені рішення податкового органу позивач 02.08.2021 оскаржив в адміністративному порядку - звернувся з відповідною скаргою до ДПС України (а.а.с.62-69).

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 29.09.2021 №8496/П/99-00-06-02-01-09 (а.а.с.70-73) скасовано рішення від 21.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 170 грн. у зв`язку із його прийняттям не за встановленою формою. Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2021 №Ф-08 та рішення від 21.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафу залишено без змін.

13.10.2021 ГУ ДПС у Рівненській області прийнято рішення №708 про застосування штрафних санкцій неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 170 грн. (а.с.57).

18.11.2021 ГУ ДПС у Рівненській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-29072-1715 на суму 4067,96грн (а.с.131).

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 19.11.2021 №10422/П/99-00-06-01-04-09 скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 21.07.2021 №08, №08, №08, №08, №08, №08 (а.а.с.116-119).

Вважаючи наведені вище вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій протиправними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2020 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А в силу вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Національний класифікатор України "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" прийнятий наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та набрав чинності з 01.01.2012.

КВЕД вміщує секцію G "Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів", до якої входять, зокрема, і розділ 46 "Оптова торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами", і розділ 47 "Роздрібна торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами".

Методологічні основи та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджені наказом Державної служби статистики України №396 від 23.12.2011.

Згідно з такими поясненнями, секція G включає оптову та роздрібну торгівлю (тобто продаж без перероблення) будь-якими видами товарів і надання допоміжних послуг, пов`язаних із торгівлею товарами. Оптова та роздрібна торгівля є кінцевим етапом у реалізації (розподіленні, дистрибуції) товарів. Відмінність між розділами 46 (оптова торгівля) та 47 (роздрібна торгівля) базується на типі споживача, що переважає. Оптова торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів роздрібним торговцям, підприємствам й організаціям або іншим оптовикам, діяльність агентів чи посередників з купівлі товарів від імені подібних осіб або продажу товарів подібним особам і компаніям. Основними типами підприємств у сфері оптової торгівлі є оптові торговельні підприємства, тобто оптовики, які отримують право власності на товари, які вони продають, а саме: оптові торговці або біржовики, промислові дистриб`ютори (підприємства оптової торгівлі, що спеціалізуються на продажу промислових товарів), експортери, імпортери, закупівельні організації, філії та офіси з продажу (крім магазинів роздрібної торгівлі), які утримуються підприємствами добувної промисловості (окремо від заводів і шахт) для збуту власної продукції і функції яких не обмежені прийманням замовлень, що виконуються шляхом прямого відвантаження товарів із заводів або шахт. Роздрібна торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню в магазинах, торгових центрах, наметах, кіосках, компаніями поштового замовлення, вуличними торговцями, споживчими кооперативами, компаніями, що спеціалізуються на організації аукціонів тощо. Більшість підприємств роздрібної торгівлі отримують право власності на товари, які вони продають, однак деякі з них виступають як агенти та від імені замовника здійснюють продаж товарів на умовах консигнації або комісії.

Згідно з такими поясненнями, розділ 47 КВЕД включає роздрібну торгівлю, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами, а саме, перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню, який здійснюють магазини, торгові центри, кіоски, намети, компанії поштового замовлення (у т. ч. у мережі Інтернет), рознощики і вуличні торговці, споживчі кооперативи тощо.

Згідно з Методичними поясненнями, роздрібну торгівлю класифікують насамперед за типом місця торгівлі (роздрібну торгівлю в магазинах - у групах 47.1-47.7; роздрібну торгівлю поза магазинами - у групах 47.8-47.9). Роздрібна торгівля в магазинах включає роздрібну торгівлю уживаними товарами (клас 47.79). Роздрібна торгівля в магазинах у подальшому розподіляється на спеціалізовану (групи 47.2-47.7) та неспеціалізовану роздрібну торгівлю (група 47.1). Спеціалізовану роздрібну торгівлю новими товарами класифікують за асортиментом товару, який підлягає продажу. Торгівля поза магазинами деталізована за формами торгівлі, такими як роздрібна торгівля з лотків і на ринках (група 47.8) та інші форми роздрібної торгівлі, що їх здійснюють поза магазинами, зокрема, за поштовим замовленням або через мережу Інтернет, шляхом доставки "від порога до порога", за допомогою торгових автоматів тощо (група 47.9).

При цьому, вказано, що товари, які описані у цьому розділі, обмежуються товарами, зазвичай іменованими як споживчі товари (за визначенням, наведеним у наказах Держкомстату №519 від 14.11.2006, № 480 від 29.12.2007, споживчі товари (послуги) - це товари (послуги), що використовуються населенням для особистого або загальносімейного споживання), або товари роздрібної торгівлі. Отже, товари, що зазвичай не класифікують як товари роздрібної торгівлі (зерно, руди, промислове устатковання тощо), не включені до цього розділу. Разом з тим, вказано, що цей розділ також включає торгівлю персональними комп`ютерами, канцелярськими товарами, фарбою або деревиною, незважаючи на те, що ці товари призначені не тільки для особистого споживання домашніми господарствами.

Як встановлено судом, в охоплений перевіркою період ОСОБА_1 мав статус фізичної особи - підприємця і перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 1 групи (10%) за такими видами діяльності: КВЕД 47.82 (основний) роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом та взуттям.

Згідно з поясненнями до КВЕД 47.82 "Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом та взуттям", це клас включає роздрібну торгівлю текстильними виробами, одягом і взуттям, що здійснюється з пересувних наметів, лотків для вуличної торгівлі або на стаціонарному місці на ринку.

Для роздрібної торгівлі характерним є обслуговування численного контингенту покупців, які у свою чергу, характеризуються різноманітними потребами, інтересами, запитами.

Матеріали справи містять довідки, видані директором Комунального підприємства "Ринок" №49 від 05.07.2021, №51 від 27.07.2021 про те, що в період з березня 2017 по лютий 2020 позивач здійснював бронювання торгового місця №96 на тимчасовому ринковому майданчику КП "Ринок" по вул.Млинівській, 4, та здійснював торгівлю товарами промислової групи. За час здійснення торгівельної діяльності сплачував послуги по бронюванню 7м2: у 2017 році сума бронювання торгівельного місця складала 210грн, у 2018 році 231грн, у 2019 році 266грн, у 2020 році 301грн (а.а.с.87-88).

На підтвердження цих обставин позивачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення за 2017-2018 роки із призначенням платежу "за послуги ринку, платник ОСОБА_1 " (а.а.с.89-99).

Відтак, висновки ГУ ДПС у Рівненській області про те, що ОСОБА_1 не надано жодного підтвердження щодо здійснення ним роздрібної торгівлі з лотків і на ринках, що свідчить про те, що доходу від вищевказаного виду діяльності він не отримував і не мав права перебувати на першій групі єдиного податку є необґрунтованими, безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Як встановлено судом, позивач у перевірений період здійснював господарську діяльність з продажу товарів на тимчасовому ринковому майданчику КП "Ринок" по вул.Млинівській, 4, у м.Дубно.

Облік отриманих доходів здійснювала у довільній формі шляхом ведення книги обліку доходів, яку було надано в межах перевірки.

При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, що позивачем до перевірки не надано жодних документів, які підтверджують факт походження (придбання) товару та його асортименту.

Суд звертає увагу на те, що чинне податкове законодавство, зокрема норми ст.ст. 291, 296 Податкового кодексу України, не зобов`язують платника єдиного податку 3 групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Суд ще раз наголошує, що згідно з п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Отже, такі фізичні особи-підприємці не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести облік доходів у відповідності з урахуванням вимог п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України. Водночас, такі фізичні особи-підприємці повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст.292 Податкового кодексу України).

Документами, що підтверджують дохід фізичної особи-підприємця є документами, що підтверджують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

У разі застосування РРО, доходи вказані ФОП-платником єдиного податку згідно з абз.1 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України, підтверджується звітами РРЩ/ПРРО та виписками про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

У разі не застосування РРО/ПРРО, згідно з Постановою №1336, підтвердженням доходів будуть записи в книзі КОРО (здійсненні на підставі розрахункових квитанцій) та виписки про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

Таким чином, твердження податкового органу про ненадання документів, які підтверджують придбання та походження товару, суд вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Поряд з цим, суд враховує, що рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 19.11.2021 №10422/П/99-00-06-01-04-09 скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 21.07.2021 №08, №08, №08, №08, №08, №08 (а.а.с.116-119).

У вказаному рішенні Державна податкова служба України вказала, що як свідчать матеріали справи в акті документальної перевірки (24.06.2021 №4071/17-00-07-08/) не викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку, які стосуються фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Також у матеріалах справи ГУ ДПС у Рівненській області не досліджено та не зазначено, яку саме діяльність за КВЕД, не внесену до Реєстру платників єдиного податку, здійснював ФОП ОСОБА_1 , не наведено обґрунтованих доказів, передбачених законодавством, що стали підставою для висновків про обов`язок платника податків здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування, тому висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог ПК України щодо правомірності перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, є необґрунтованими та передчасними.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач здійснював господарську діяльність, яка відповідає видам економічної діяльності КВЕД 46.82 "Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям", що відповідає видам діяльності, зазначених у реєстрі платників єдиного податку, тому позивач не порушив вимоги ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, для фізичних осіб - підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному - кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

В той же час, відповідно до пункту 4 частини першої статті Закону №2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Перевіркою встановлено, а стороною позивача визнано, що у 2017 - 2020 роках ОСОБА_1 найманих осіб не мав, нараховував і сплачував ЄСВ за себе мінімальною ставкою, вказуючи відповідну мінімальну суму доходу, як базу для нарахування ЄСВ, крім тих періодів, в яких був звільнений від його сплати за Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №533-IX.

Оскільки перевіркою не підтвердився факт заниження чистого оподатковуваного доходу за 2018-2020 роки, тобто бази для нарахування ЄСВ, то податковий орган дійшов неправомірного висновку про заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 3340,24грн, в тому числі за 2018 на 2601,28грн, за 2019 р. на суму 738,96грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність вимог про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2021 №Ф-08 та від 18.11.2021 №Ф-29072-1715, у зв`язку з чим останні підлягають скасуванню повністю.

З цих же підстав підлягає до скасування і рішення від 21.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 594,16грн та від 13.10.2021 №708 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 170грн, оскільки позивач не мав обов`язку подавати звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не подано за 2017 рік за терміном подання до 09.02.2018 та сплачувати єдиний внесок.

Інші доводи та аргументи, наведені сторонами, судом не оцінюються, оскільки не впливають на правильність зроблених судом висновків, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті.

Додатково суд зазначає, що згідно з п.1.4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами №395, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 (чинного на момент проведення перевірки), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п.1.7 Порядку №395).

Вимоги щодо відображення в акті перевірки фактів порушення податкового законодавства, встановлених контролюючим органом наведено у пп.2.3.2.2 п.п.2.3 п.2 Порядку №395, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Проте, як свідчать матеріали справи в акті документальної перевірки не викладені всі суттєві обставини фінансово- господарської діяльності платника податку, які мають стосуються фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних, в контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що оскаржувані вимоги та рішення Головного управління ДПС у Рівненській області є такими, що прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2021 №Ф-08, від 18.11.2021 №Ф-29072-1715 та рішень від 21.07.2021 №08, від 13.10.2021 №708 підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем відповідно до квитанції №26/КЗ від 30.10.2021 судовий збір у сумі 908,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області.

Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають сплаті в порядку компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частини 6, 7 статті 134 КАС України передбачають, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, визначаючи суму, що належать до відшкодування позивачу, суд застосовує критерій реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення її дійсності та необхідності), а також критерій розумності розміру цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме ці критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи компенсацію судових витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у п.268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (East/West Alliance Limited v. Ukraine) від 23 січня 2014 року (заява №19336/04) Європейський суд зазначив: "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999).

Підстави та порядок укладення договору про надання правової допомоги, а також порядок обчислення гонорару врегульовано розділом ІV Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VІ (далі - Закон №5076-VІ).

Зокрема, ст.30 Закону №5076-VІ передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм КАС України та Закону №5076-VІ дозволяє дійти висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються на користь позивача за умови їх підтвердження:

1) договором про надання правової допомоги;

2) документами щодо фактичного надання такої допомоги з документальним описом посуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом;

3) документами, що підтверджують оплату наданих адвокатом послуг.

Судом встановлено, що правову допомогу позивачу у даній справі надавав адвокат Костевич Тарас Олегович.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги адвокатом від 25.10.2021 №21-10-25, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, акт приймання - передачі наданих послуг від 29.10.2021, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльність серії №959, видане 08.09.2012 (а.с.100-106).

Загальна сума гонорару адвоката згідно з актом приймання - передачі наданих послуг від 29.10.2021 складає 4000,00грн.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи не залежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.3 ст.134, ч.7 ст.139 КАС України), що узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 (адміністративне провадження № К/9901/19007/21).

Таким чином, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Костевичем Т.О., підтверджуються належними і допустимим доказами.

Як зазначено в абз.268 Рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" (заява №19336/04): "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" [ВП], заява N34884/97, п.30, ECHR 1999-V)".

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката, які є співмірними з наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов договору про надання правової допомоги адвокатом від 25.10.2021 №21-10-25.

Отже, суд стягує на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2021 №Ф-08 та від 18.11.2021 №Ф-29072-1715.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 21.07.2021 №08 та від 13.10.2021 №708.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська, буд.12, м.Рівне, 33023; ідентифікаційний код юридичної особи 44070166).

Рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар