Справа № 280/5219/22
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Справа № 280/5219/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №87 від 02.02.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу щодо неврахування до трудового стажу періоду роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , виданої 01.08.1984;

зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 02.02.1994 по 10.01.1999 в ім.Дзержинського Приютнянської сільради Гуляйпільського району Запорізької області та призначити пенсію за віком, починаючи з дня звернення до Пенсійного фонду України з 26.01.2022.

Ухвалою суду від 06.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд адміністративної справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із досягненням пенсійного віку, як військовослужбовець, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення дострокової пенсії за віком у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на недостатність у позивача страхового стажу у 25 років. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки на думку позивача, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період його роботи з 02.02.1994 по 10.01.1999 в колгоспі ім.Дзержинського. Позивач вважає, що він має достатньо страхового стажу для призначення пенсії, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Зазначає, що надана позивачем трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 , а саме її форма і зміст, не відповідає приписам «Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310. З огляду на викладене, відповідач вважає, що у посадових осіб територіального органу Пенсійного фонду України були відсутні законні підстави для врахування періоду роботи позивача з 02.02.1994 по 10.01.1999 під час його роботи у колгоспі. З урахуванням викладеного у позовній заяві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 26.01.2022 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з приводу призначення дострокової пенсії за віком, у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №87 від 02.02.2022. В якості підстав для відмови у призначенні пенсії зазначено, що пенсійний вік військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, визначений пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. В свою чергу, відповідач вказує на те, що страховий стаж позивача становить 18 років 02 місяці 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Також, у спірному рішенні вказано на те, що до страхового стажу позивача не зараховано:

- період проходження строкової військової служби з 22.05.1985 по 30.05.1987, оскільки у військовому квитку дописано дату призову на військову службу. Для зарахування необхідно долучити довідки про періоди проходження військової служби;

- період роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника №908, виданої 01.08.1984, оскільки для зарахування періоду роботи в колгоспі необхідно долучити довідку про встановлений мінімум трудової участі та кількість фактично відпрацьованих днів.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийнятого рішення, звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058, право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Як встановлено під час розгляду справи, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу стало твердження відповідача про відсутність у позивача страхового стажу у 25 років.

При цьому, між сторонами у цій справі є спірним правомірність не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 02.02.1994 по 10.01.1999, згідно трудової книжки колгоспника №908.

Суд зазначає, що відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд зазначає, що чинним законодавством врегульовані певні особливості зарахування періодів роботи у колгоспі.

Так, відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, у разі не виконання робітником встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, а у разі виконання мінімуму трудової участі час роботи обчислюється календарно.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2, 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 № «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на усіх членів колгоспів з часу прийняття їх у члени колгоспу. Усі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Судом встановлено, що під час звернення до відповідача, позивачем була надана також трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 , з якої судом встановлено, що позивач у період з 1994 по 1999 роки виконав встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів за рік) за вказаний період.

За таких обставин, позивач має право на зарахування періоду роботи з 02.02.1994 по 10.01.1999 в колгоспі ім.Дзержинського Приютнянської сільради Гуляйпільського району Запорізької області у календарному обчисленні.

Так, суд зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що трудова книжка колгоспників, що видана позивачу, не відповідає Основним положенням про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, проте не зазначає яким саме вимогам не відповідає трудова книжка та яким чином такі невідповідності перешкоджають підтвердженню страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком періоду роботи з 02.02.1994 по 10.01.1999 в колгоспі ім.Дзержинського Приютнянської сільради Гуляйпільського району Запорізької області.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, то суд у задоволенні таких позовних вимог відмовляє, з огляду на таке.

Так, у рішенні про відмову у призначенні пенсії було встановлено, що позивач має страховий стаж 18 років 02 місяці 28 днів.

За результатами розгляду даної адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.02.1994 по 10.01.1999, що становить 4 роки 11 місяців 9 днів.

А відповідно, сукупний стаж позивача є меншим ніж 25 років, що не дає підстав для зобов`язання призначити пенсію за п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058.

При цьому, суд враховує, що у разі зарахування до страхового стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби з 22.05.1985 по 30.05.1987, позивач матиме достатньо страхового стажу для призначення пенсії.

Разом з тим, ані позивачем, ані відповідачем, до суду не надано доказів на підтвердження того, що на даний час відповідачем період строкової військової служби з 22.05.1985 по 30.05.1987 зараховано до страхового стажу позивача, в свою чергу рішення про відмову у призначенні пенсії такі обставини заперечує.

В свою чергу, суд зазначає, що питання зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 22.05.1985 по 30.05.1987 не є предметом розгляду даної адміністративної справи, оскільки позивачем таких позовних вимог заявлено не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде досягнуто шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням результатів розгляду даної адміністративної справи.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №87 від 02.02.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 02.02.1994 по 10.01.1999 в колгоспі ім.Дзержинського Приютнянської сільради Гуляйпільського району Запорізької області, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26.01.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова