Справа № 160/2679/22
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/2679/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Озерянська С.І.) у справі №160/2679/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за 10 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як одинокій матері та матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як одинокої матері та матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за 10 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як одинокої матері та матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік по день фактичної виплати грошової компенсації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив їй грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері, яка має двох дітей віком до 15 років, внаслідок чого порушив її права, гарантовані абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 10 діб невикористаний днів щорічної додаткової відпустки як одинокій матері та матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 10 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як одинокій матері та матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було з`ясовано всіх обставин у справі.

Позивач не скористався правом подання відзиву.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивач звільнена з військової служби та виключена зі списків особового складу військової частини з 27.10.2020 року.

Позивач має 2-х неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження. (а.с. 10, 11)

Відповідно до витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 №209 від 27.10.2020 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с. 17)

Проте питання виплати грошової компенсації за 10 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як одинокій матері та матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік не вирішено.

Оскільки, на час виключення зі списків особового складу частини позивачу не компенсовано невикористані 10 діб додаткової відпустка як матері, що має 2 неповнолітній дітей до 15 років, позивач звернулася 28.10.2021 року до командування військової частини НОМЕР_1 із з запитом на інформацію, в якому просила надати інформацію про виплату (або не виплату) їй при звільненні грошової компенсації за 10 діб невикористаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2020 рік. У разі не виплати при звільненні грошової компенсації за 10 діб невикористаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2020 роки, просила провести її нарахування та виплату відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки".

Листом від 01.12.2021 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що згідно витягу з наказу про виключення зі списків особового складу військової частини №209 від 27.10.2020 року не було вказано про виплату додаткової соціальної відпустки як матері двох дітей тому підстав у військовій частині НОМЕР_1 на розрахунок не було.

Позивач, вважаючи невиплату їй грошової компенсації за не використану додаткову відпуску, такою, що порушує її права, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо невиплаті позивачу при звільненні у день звільнення компенсації за невикористану відпустку та зобов`язав нарахувати грошову компенсацію за таку і здійснити виплату. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Позивач не оскаржив рішення суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до ч. 14 ст. 10-1 вказаного Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Таким чином, наведені норми законодавства, дають підстави для висновку, що законом не виключаються випадки, коли військовослужбовцем відпустка не буде використана протягом календарного року та передбачена компенсація такої при звільненні.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №160/2679/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак