Справа № 260/52/22
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/52/22 пров. № А/857/7668/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Іщук Л.П., Кушнерика М.П.;

за участю секретаря судового засідання Кушик Ю.Т.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року у справі № 260/52/22 (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову Закарпатської обласної прокуратури від 13.12.2021 за № 21-219 вих-21 у виплаті середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні. Стягнути із Закарпатської обласної прокуратури середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, який полягає у невиплаті вихідної допомоги при звільненні з органів прокуратури Закарпатської області за період із 20.08.2020 по 31.08.2020 із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 1254.93 грн. за кожен робочий день (7 днів), а всього 8784,51 грн., із 01.09.2020 по 29.11.2021 із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 8282.53 грн. за кожен робочий день (314 днів/ а всього 2600714.42 грн). із 30.11.2021 по дату ухвалення судового рішення із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 8282,53 грн. за кожен робочий день, з відрахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.11.2021 на його картковий рахунок відкритий в AT «Альфа-банк» надійшли грошові кошти в сумі 18689,09 грн., призначення платежу «заробітна плата», у зв`язку з чим, 30.11.2021 позивач звернувся до керівника Закарпатської обласної прокуратури із зверненням про виплату середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, тобто за період із 20.08.2020 по 29.11.2021, що складає 321 робочий день, з врахуванням суми середньоденного заробітку встановленого судами першої та апеляційної інстанцій у справі №260/659/21/2021 та коефіцієнту підвищення посадового окладу прокурора відділу. У відповідь на його звернення, відповідачем відмовлено у виплаті середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, оскільки, рішень суду у даній справі, які б зобов`язували обласну прокуратуру виплатити кошти не має.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано відмову Закарпатської обласної прокуратури від 13.12.2021 року за № 21-219 вих-21 у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

Стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період із 20.08.2020 року по 29.11.2021 року у розмірі 22 889,92 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень дев`яносто дві копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 6698,70 грн. (шість тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень сімдесят копійок).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що у відповідача не було правових підстав здійснювати позивачу нарахування і виплату вихідної допомоги, оскільки Законом України «Про прокуратуру» така виплата не передбачена.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області Дем`янчука І.І. від 17.08.2020 №350 к, позивача із 19.08.2020 року звільнено з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області із посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», тобто у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При проведенні повного розрахунку позивачу не було виплачено вихідної допомога при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №260/659/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, було стягнено з Прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 23216,26 грн.

09.11.2021 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №67408336 про виконання виконавчого листа №260/659/21/2021 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом від 22.10.2021 про зобов`язання Закарпатської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 23 216,26 грн. із відрахуванням всіх необхідних платежів та зборів.

29.11.2021 на картковий рахунок ОСОБА_1 відкритий в AT «Альфа-банк» надійшли грошові кошти в сумі 18689,09 грн., призначення платежу «заробітна плата».

30.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Закарпатської обласної прокуратури із заявою, у якій просив виплатити йому середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, тобто за період із 20.08.2020 по 29.11.2021.

03.01.2022 року на вказану заяву позивачем отримано відповідь Закарпатської обласної прокуратури від 13.12.2021 року №21-219 вих-21 у якій відповідач зазначив, що у даній справі не має рішень, які б зобов`язували обласну прокуратуру виплатити позивачу кошти, тому у відповідача не має підстав для виплати такої.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, оскільки вважав, що з урахуванням приписів статті 117 КЗпП має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 20.08.2020 по 29.11.2021 включно.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із приписами частини 1 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

З урахуванням наведеного апеляційний суд відхиляє доводи, викладені у апеляційній скарзі Прокуратури, про відсутність у ОСОБА_1 права на одержання вихідної допомоги при звільненні, оскільки таке питання було вирішене рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №260/659/21, яке вступило у законну силу.

Приписами статті 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника встановлена положеннями статті 117 КЗпП, згідно з якими в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням відсутності у спеціальному законодавстві, яке регулює оплату праці прокурорів, норм про відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, до спірних правовідносин слід застосувати загальні норми, передбачені у статтях 116 та 117 КЗпП.

При цьому суд апеляційної інстанції підкреслює те, що відповідно до приписів частини 1 статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Серед засад діяльності прокуратури, що передбачені статтею 2 вказаного Закону, зазначені верховенства права та законність.

Відповідно до матеріалів справи, прокуратура була зобов`язана виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні 19 серпня 2020 року, однак свого обов`язку у добровільному порядку не виконала, що змусило позивача звертатися за захистом своїх прав до адміністративного суду.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №260/659/21, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, яким з Прокуратури на користь ОСОБА_1 було стягнено вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 23216,16 грн, відповідач у добровільному порядку також не виконав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У пункті 46 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) ЄСПЛ зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Окрім того, у пункті 51 того ж рішення ЄСПЛ зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Відтак, ОСОБА_1 був змушений вдатися до процедури примусового виконання судового рішення, яке було виконане лише 29 листопада 2021 року.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено зі служби з органів прокуратури з 20.08.2020 року, а виплата спірної вихідної допомоги здійснена лише 29.11.2021 року, строк затримки розрахунку складає 320 робочих днів.

Дану суму вихідної допомоги суди першої та апеляційної інстанцій встановили виходячи із розміру мого середньоденного, на той час, заробітку, який складав 1254,93 грн.

Розрахунок здійснений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, розрахункового листа за 2020 рік, табельний номер 186, наданого Закарпатською обласною прокуратурою, а також даних Мінекономіки про кількість робочих днів у 2020- 2021 роках.

З матеріалів справи встановлено, що розмір середньоденного на той час заробітку в сумі 1254,93 грн, із якого проводиться розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, не потребує додаткового встановлення, оскільки ці обставини вже встановлені вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, які набули законної сили, відповідно до статті 78 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 23216,26 грн (виплачена із затримкою сума вихідної допомоги) / 402832,53 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 5,7 %.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 5,7% становить: 1254,93 грн (середньоденний заробіток позивача) х 5,7 % х 320 (кількість днів затримки розрахунку) = 22 889,92 грн.

З урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд першої інстанції вірно встановив, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.08.2020 року по 29.11.2021 року (включно) має бути виплачений позивачу у розмірі 22 889,92 грн. (з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року у справі № 260/52/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Л. П. Іщук
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 05 жовтня 2022 року.