Справа № 280/1622/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Справа № 280/1622/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54690-13 від 06.10.2021, яка складена відповідачем щодо позивача про сплату недоїмки у розмірі 9267,06 грн.;

зобов`язати відповідача скасувати в інтегровані картці платника позивача записи про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 9267,06 грн.

Також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що у період з 14.01.1998 по 03.08.2021 перебував на обліку ГУ ДПС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. Вказує, що за період з 2017 року по січень 2018 рік йому була нарахована сума єдиного внеску в розмірі 9267,06 грн. та винесена відповідачем податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54690-13 від 06.10.2021 на вказану суму. Зазначає, що звертався до Державної податкової служби України із скаргою про скасування вказаної податкової вимоги, за результатами розгляду якої контролюючим органом було прийнято рішення від 27.10.2021 № 9511/Г/99-00-06-02-01-09, яким його скаргу задоволено та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54690-13 від 06.10.2021. Стверджує, що в подальшому, у зв`язку із скасуванням вказаної вимоги, звертався до відповідача із заявою щодо списання заборгованості по єдиному внеску з інтегрованої картки та надання йому довідки про відсутність заборгованості, у відповідь на яку відповідач листом від 24.12.2021 № 934/Г/08-01-24-02-23 відмовив у здійсненні такого списання. Звертає увагу суду на те, що з 02.12.2013 працював на посаді водія в КП «ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЛІНІЙНЕ УПРАВЛІННЯ АВТОМОБІЛЬНИХ ШЛЯХІВ» та відповідно до відомостей про застраховану особу, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5 за нього підприємством сплачено повністю єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки. Посилаючись на правові висновки, зазначені у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, вважає, що нарахування відповідачем боргу зі сплати єдиного соціального внеску у період перебування на обліку як фізичної особи-підприємця порушує його майнові права, оскільки одночасне перебування його у трудових відносинах, спричиняє подвійну сплату єдиного внеску. З огляду на викладене просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.02.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.

Відповідно до довідки Запорізького окружного адміністративного суду, у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів, тимчасово виконуючим обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду був виданий 28.02.2022 наказ № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного в умовах воєнного стану», який був продовжений наказами від 09.03.2022 № 12, від 11.03.2022 № 13, від 18.03.2022 № 14, від 25.03.2022 № 15, від 01.04.2022№ 16, від 08.04.2022 № 17, від 15.04.2022 № 18, від 22.04.2022 № 21, від 29.04.2022 № 22, яким з розгляду були зняті всі адміністративні справи, призначені до розгляду з 01.03.2022 до 06.05.2022 включно.

Розгляд адміністративних справ в Запорізькому окружному адміністративному суді з 10.05.2022 відновлено.

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 10.06.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 20977), у якому, зокрема пояснює, що згідно реєстраційної та облікової картки платника податків позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 14.01.1998 по 03.08.2021 на загальній системі оподаткування. Вказує, що за період перебування фізичною особою-підприємцем позивачем не подавалися до податкового органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2018 роки, у зв`язку із чим станом на 06.10.2021 за позивачем рахується недоїмка в розмірі 9267,06 грн. Зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства та на підставі вищевказаних даних податковим органом була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.10.2021 № Ф-54690-13 на суму 9267,06 грн., що надіслана поштою та вручена платнику 16.10.2021, що вважається належним чином надісланою та є узгодженою. Вважаючи, що недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску є виключно наслідком неналежного виконання позивачем обов`язків, покладених на нього Конституцією України, чинним законодавством України, а також статтями 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до відповіді на відзив, яка надійшла до суду 18.07.2022 (вх. № 26866), позивач підтримує свою позицію, зазначену у позовній заяві та просить задовольнити позов у повному обсязі, а доводи, викладені у відзиві, відхилити.

Ухвалою суду від 25.07.2022 витребувано від відповідача докази по справі, а саме належним чином завірені копії наступних документів: довідку про взяття на облік до податкового органу позивача як платника єдиного внеску; відомості про подання позивачем звітів про нарахування єдиного внеску за 2017-2021 роки; довідку про види та розмір нарахованих (виплачених) позивачу сум доходів за 2017-2021 роки із зазначенням джерел отримання доходів.

На виконання вищезазначеної ухвали суду відповідачем 05.08.2022 супровідним листом (вх. № 30047) долучені до матеріалів справи витребувані докази, а саме: копію ідентифікаційних даних та копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 29.07.2022 про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 рік.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ідентифікаційних даних, ОСОБА_1 з 12.08.2002 взято на облік до податкового органу як платника єдиного внеску з реєстраційним номером 08/11-4831.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 29.07.2022 про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 рік, позивачем за вказаний період був отриманий єдиний дохід у вигляді заробітної плати.

06.10.2021 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54690-13, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 9267,06 грн.

Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., зі строком сплати до 09.02.2018;

- за січень 2018 року у сумі 819,06 грн., зі строком сплати 19.04.2018.

Вказану вимогу відповідачем було направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням, яка була вручена позивачу особисто 16.10.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення.

В подальшому, позивачем до Державної податкової служби України було подано скаргу щодо скасування вищевказаної вимоги, за розглядом якої контролюючим органом 27.10.2021 прийнято рішення № 9511/Г/99-00-06-02-01-09, яким скаргу позивача задоволено, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2021 № Ф-54690-13 скасовано.

01.12.2021 позивач звернувся до ГУ ДПС у Запорізькій області щодо списання суми заборгованості по єдиному внеску в інтегрованій картці платника податку та надання довідки про відсутність заборгованості, у відповідь на що відповідач у листі від 24.12.2021 № 934/Г/08-01-24-02-23 повідомив, що станом на 24.12.2021 у позивача наявна заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9267,06 грн., яка нарахована за період з 2017 року по січень 2018 рік. Стверджує, що вказана сума позивачем не була сплачена, у зв`язку із чим відсутні підстави для списання вказаних сум заборгованості та надання позивачеві довідки про відсутність заборгованості.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2021 № Ф-54690-13, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У той же час, відповідно до частини 2 статті 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру, ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця у період з 14.01.1998 по 03.08.2021.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI (у редакції чинній з 01.01.2017) передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни, до Закону № 2464-VI, які набули чинності з 01.01.2018, зокрема, абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI викладено у новій редакції, а саме: «Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.»

Згідно з абзацом 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Як зазначено у частині 16 статті 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що починаючи з 01.01.2017 відповідно до вищезазначених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Натомість, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (у період з 01.01.2017) та єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (у період з 01.01.2018).

При цьому в разі неотримання доходу, за будь яких умов, єдиний внесок має бути сплачений у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 - 3200,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 - 3723,00 грн.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI, для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Отже, з 01.01.2017 мінімальний страховий внесок становив на місяць 704,00 грн. (3200,00 грн. х 22%), з 01.01.2018 819,06 (3723,00 грн. х 22%).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до інтегрованої картки платника податків у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, сума якої нарахована: за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. (сума мінімального страхового внеску станом на 01.01.2017 704,00 грн. х 12 місяців); за січень 2018 року у розмірі 819,06 грн. (сума мінімального страхового внеску станом на 01.01.2018 819,06 грн. за місяць).

Загальна сума заборгованості складає 9267,06 грн., що відповідає сумі яка зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2021 № Ф-54690-13.

Проте, судом встановлено, що позивач у період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 рік був працевлаштований і за вказаний період за позивача його роботодавцем сплачувався страховий внесок, що підтверджується наявними в матеріалах справи Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 2002 року по 2021 рік, копією трудової книжки позивача та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 29.07.2022 про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 року.

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 та від 16.09.2022 у справі № 500/92/19 дійшов висновку про те, що якщо особа не веде господарську діяльність і є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідно до частини 56.2 статті 56 ПК України, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Суд звертає увагу на те, що процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція № 449).

Пунктом 6 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, зокрема, якщо сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що позивачем, у порядку передбаченому статтею 56 ПК України, було подано до Державної податкової служби України скаргу щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54690-13 від 06.10.2021, результатом чого стало прийняття 27.10.2021 Державною податковою службою України рішення № 9511/Г/99-00-06-02-01-09 про скасування та відкликання оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Отже, вимога № Ф-54690-13 від 06.10.2021 є відкликаною згідно із пунктом 6 розділу VI Інструкції № 449 з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування вимоги 27.10.2021.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.10.2019 у справі № 813/38/16.

Відтак, оскільки, податкова вимога № Ф-54690-13 від 06.10.2021 відкликана станом на час звернення позивача до суду із даним позовом, спірна вимога не створює жодних юридичних наслідків для позивача, адже фактично не існує, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача скасувати в інтегровані картці платника позивача записи про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 9267,06 грн., суд зазначає наступне.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 3 Розділу 1 Порядку, оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Згідно з положенням пункту 2 Розділу І вказаного Порядку, інтегрована картка платника (далі ІКП) форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку, яка передбачена умовами адміністрування відповідного платежу, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі Перелік форм ІКП). Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі та не може бути присвоєний іншій ІКП.

Відповідно до пункту 3 Розділу 1 Порядку, оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Для забезпечення достовірності відображення облікових показників в ІКП структурними підрозділами за напрямами роботи здійснюється попередній та загальний контроль у терміни, встановлені цим Порядком.

Загальний контроль, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку, це процес контролю, що забезпечує досягнення достовірності відображення облікових показників в інтегрованій картці платника податків.

Попередній контроль процес порівняння первинних показників, занесених до підсистем інформаційної системи, з обліковими показниками, відображеними в ІКП (пункт 2 розділ І Порядку).

Під обліковою операцією у пункті 2 розділу І Порядку розуміється дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників (показників в ІКП, які породжуються у процесі перетворення у підсистемах інформаційної системи первинних показників).

Первинні показники це показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування платежів, контроль за справлянням яких покладено на податкові органи.

При цьому до первинних документів відповідно до того ж пункту Порядку віднесені документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством, в тому числі: податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 4 «Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП» Розділу V Порядку, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Як визначено у підпункту 4 пункту 2 підрозділу 4 розділу V Порядку, залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, як інформація з рішення суду, прийнятого по суті. Статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Аналіз зазначених положень Порядку свідчить, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює наявність матеріально правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії з відображення/коригування у інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 805/4374/15-а.

Тож, в силу положень вищевказаного порядку, працівники контролюючого органу можуть виключати з ІКП суми донарахувань та змінювати стан рішень контролюючого органу, якими визначено вказані суми зобов`язань.

Суд зазначає, що спосіб захисту прав та інтересів осіб, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України»).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача скасувати в інтегрованій картці платника позивача записи про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 9267,06 грн.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплати судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, а саме позовні вимоги задоволені лише в частині зобов`язання відповідача скасувати в інтегрованій картці платника позивача записи про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 9267,06 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 496,20 грн., тобто 50% суми від задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Окрім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 01.06.2021, укладений між позивачем та адвокатом Здориком Олександром Ігоревичем; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2021; акти від 11.01.2022 про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору від 01.06.2021; квитанцію № 1 від 11.01.2022 про сплату 5000,00 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії АР № 1004700 від 25.02.2022.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, від 16.03.2021 у справі № 20/12065/19.

З додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 суд встановив, що гонорар адвоката складається з почасової оплати 1000,00 грн. за час роботи та 1000 грн. за участь в одному судовому засіданні.

Проаналізувавши наданий акт від 11.01.2022 про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору від 01.06.2021 можна зазначити, що адвокатом Здориком Олександром Ігоревичем надано позивачу правничу допомогу наступного характеру: подання позовної заяви (витрачений час 2 години, вартість 2000,00 грн.); ознайомлення з матеріалами справи (витрачений час 1 години, вартість 1000,00 грн.); дослідження питання, підготовка правового висновку, вивчення судової практики з цього питання, написання скарг на дії відповідача (витрачений час 2 години, вартість 2000,00 грн.).

Суд зазначає, що такі послуги як: «ознайомлення з матеріалами справи, дослідження питання, підготовка правового висновку, вивчення судової практики» є складовими процесу підготовки позовної заяви, що свідчить про відсутність підстав для їх відокремлення від послуги складання позовної заяви, у зв`язку із чим зазначені витрати не підлягають стягненню.

Крім того, в даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики Верховного Суду зі спірного питання, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 2000,00 грн.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення судових витрат за професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування вимоги та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області скасувати в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 записи про наявність боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 9267,06 грн. (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім гривень шість копійок).

Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич