Справа № 300/3048/22
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2022 р. справа № 300/3048/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови відповідача в призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати як особі з ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу, передбаченої статтею 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», та зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату, передбачену статтею 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», як працівнику, якого визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок гострого професійного захворювання респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, зі ступенем втрати професійної працездатності в розмірі 60%.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні страхової виплати, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», згідно з механізмом та в розмірі, передбаченими Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку і інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №498, як працівнику, якого визнано особою з інвалідністю ІІІ групи, причина інвалідності - гостре професійне захворювання респіраторно хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-COV-2, зі ступенем втрати професійної працездатності в розмірі 60 %, що підтверджується належно складеним Актом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області 26.08.2022 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву від 26.08.2022 №10-08/812, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення даного адміністративного позову. Зазначає, що причиною відмови у виплаті страхових виплат ОСОБА_1 стало те, що позивач працює на посаді біолога клініко-діагностичної лабораторії КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», яка не належить до медичних працівників. У зв`язку із наведеним, у задоволені позову представник відповідача просив відмовити.
Від представника позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, згідно змісту якої позивач позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» на 0,75 посади біолога клінічної лабораторної діагностики та 0,25 посади біохіміка клініко-діагностичної лабораторії, що підтверджується її трудовою книжкою від 14.10.1998 серії НОМЕР_1 (а. с. 14-15).
За довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.02.2022 №753256 серії 12 ААВ ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи з 07.02.2022, причина інвалідності професійне захворювання (а. с. 31).
Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 08.02.2022 серії 12 ААА №101147 у ОСОБА_1 визначено 60% втрати професійної працездатності.
Позивач звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області щодо призначення їй страхових виплат, передбачених статтею 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №498.
За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 листом від 21.07.2022 №18/1-15/360повідомлено, що посада на якій вона працювала у КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (біолог клініко-діагностичної лабораторії) не відноситься до посад медичних працівників, тому визначених законодавством підстав на призначення їй виплат передбачених законодавством не має.
Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначені Законом України №1645-ІІІ.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з намаганням позивача реалізувати права та додаткові гарантії, встановлені державою у зв`язку з пандемією, викликаною респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CоV-2.
Такі гарантії встановлені, зокрема, Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-III.
Так, відповідно до частини 1 статті 39 Закону №1645-III захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 39 Закону №1645-III держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я.
Згідно з частиною 1 статті 39 Закону №1645-III розмір та порядок здійснення страхових виплат, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України.
У разі настання обставин, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується працівникові протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату.
На виконання зазначених норм постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №498 затверджено Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів (далі Порядок №498).
Відповідно до пунктів 1, 2 зазначеного Порядку цей Порядок визначає механізм надання Фондом соціального страхування України (далі Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також розміри таких страхових виплат.
У разі встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19) протягом одного року з дня захворювання, за умови, що таке захворювання пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, - залежно від встановленої працівнику групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, але не менше 300-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено групу інвалідності.
Відповідно до пункту 4 Порядку страхові виплати, передбачені пунктом 2 цього Порядку (далі страхова виплата), призначаються і виплачуються управліннями виконавчої дирекції Фонду в областях, м. Києві або їх відділеннями (далі органи Фонду) протягом одного місяця з дня виникнення права на такі виплати за зверненням медичного працівника за зареєстрованим місцем проживання / перебування.
Право на отримання страхової виплати настає з дня прийняття органом Фонду заяви та документів, визначених абзацами п`ятим - одинадцятим цього пункту.
Для призначення страхової виплати до органу Фонду медичний працівник подає:
заяву про призначення виплати із зазначенням особового рахунка, відкритого в банківській установі для перерахування коштів, та інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду;
копію паспорта громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства, які проживають в Україні, - копію паспортного документа іноземця та / або посвідки на постійне проживання) із пред`явленням оригіналу (копія засвідчується підписом працівника органу Фонду) або за технічної можливості паспорта громадянина України у вигляді відображення в електронній формі інформації, що міститься у паспорті громадянина України у формі картки, а також інформації, документів (відомостей, даних) про реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), про місце проживання (за наявності), що подаються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія);
копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу, - копію сторінки паспорта громадянина України з відміткою про право здійснювати будь-які платежі за серією та / або номером паспорта) із пред`явленням оригіналу (копія засвідчується підписом працівника органу Фонду) або його електронну копію, якщо одержувач інформації має технічну можливість провести інформаційно-телекомунікаційними засобами з використанням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог законодавства з питань захисту інформації перевірку відповідності реєстраційних даних фізичної особи даним Державного реєстру фізичних осіб - платників податків;
довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, яка видається медико-соціальною експертною комісією;
примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою;
копію трудової книжки, яку засвідчує своїм підписом працівник органу Фонду, із пред`явленням оригіналу або копію витягу з неї, засвідчену страхувальником, або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
копію цивільно-правового договору (якщо медичний працівник працював на умовах такого договору), яку засвідчено страхувальником або яку засвідчує своїм підписом працівник органу Фонду в разі пред`явлення оригіналу;
рішення суду про встановлення факту професійного захворювання (за наявності рішення суду з цього питання).

Заява, документи та копії документів подаються в паперовій або за технічної можливості в електронній формі з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства.

За наявності електронної інформаційної взаємодії Фонду з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами або організаціями, у володінні яких перебуває інформація, необхідна для призначення страхової виплати, така інформація медичним працівником не подається.

Згідно з пунктом 9 Порядку орган Фонду приймає рішення про надання страхових виплат, передбачених пунктами 2 і 3 цього Порядку, протягом десяти робочих днів з дня отримання заяви про такі виплати та необхідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача за призначенням страхових виплат у зв`язку зі встановленням їй ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19) протягом одного року з дня захворювання, яке пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.

До заяви позивачем було надано документи, передбачені пунктом 4 Порядку, що не заперечується відповідачем.

Як встановлено судом, згідно акта розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання), що сталося 15 березня 2021 р. 09 год 15 хв. в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», , згідно своїх посадових обов`язків, біолог ОСОБА_1 проводила дослідження біоматеріалу хворих, зокрема: ОСОБА_2 (ПЛР (+) №1813 від 09.03.2021), Шувальський В. (ПЛР (+) №1763 від 09.03.2021), ОСОБА_3 (ПЛР (+) №1759 від 09.03.2021). Захворювання позивача пов`язане з впливом на неї на протязі зміни небезпечного шкідливого виробничого фактору (коронавірусна інфекція COVID-19) і як наслідок, зараження від біологічного матеріалу (крові) пацієнтів, яким лабораторно підтверджено захворювання на коронавірусну інфекцію COVID-19.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи та має 60% втрату працездатності, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, що настало під час виконання нею професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, а саме безпосереднього контакту позивача з біологічним матеріалом хворих на COVID-19 при здійсненні функціональних обов`язків, як того вимагає пункт 2 Порядку №498, а тому відповідно до пункту 4 вказаного Порядку з дня прийняття відповідачем у позивача заяви та документів, у ОСОБА_1 виникло право на отримання страхової виплати, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 39 Закону №1645-ІІІ.

Проте, незважаючи на виконання позивачем всіх умов передбачених нормативно-правовими актами, що регулюють процедуру виплати спірної страхової виплати, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області повідомило позивача, що з огляду на те, що біолог не належить до медичних працівників підстави для призначення та виплати страхової виплати, як особі з ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19), передбаченої статтею 39 Закону №1645-ІІІ відсутні.

З вказаного приводу суд зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України №1645-ІІІ працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу, що пов`язана з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб.

При цьому, частина 2 вказаної статті є спеціальною нормою, яка передбачає обов`язок держави, що виник внаслідок поширення коронавірусної хвороби, забезпечити страхові виплати медичним працівникам закладів охорони здоров`я.

З порівняльного аналізу частин 1, 2, 4 зазначеної норми вбачається, що страхові виплати, передбачені частиною 2 статті 39 Закону України №1645-ІІІ, підлягають виплаті медичним працівникам, проте вже частина 4 вказаної статті містить посилання на те, що в разі настання обставин, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується працівникові протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату, тобто, законодавцем підкреслено, що у разі настання певних обставин, виплата призначається працівникам, без зазначення «медичним працівникам».

Суд критично оцінює формалізований підхід відповідача щодо невіднесення посади ОСОБА_1 до категорій медичного працівника і як наслідок підставу відмови у страхових виплатах.

Разом з цим, класифікація, запроваджена Переліком №1604, не містить поділу посад на осіб, безпосередньо зайнятих у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню COVID-19 та лікуванням пацієнтів із випадками COVID-19, на медичних та інших працівників, натомість передбачає класифікацію за різними критеріями та ознаками, залежно від зайняття адміністративних посад та виконання функціональних обов`язків.

Однак, аналіз норм вказаного переліку посад дозволяє дійти висновку, що до нього включені як категорії осіб, які мають спеціальну медичну освіту, зокрема лікарі, так і працівники, які не займаються медичною практикою.

Крім того, нормою пункту 8 Переліку №1604 виокремлено в окрему категорію інших працівників, які відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) брали участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, у тому числі виконанні робіт в осередках COVID-19; лікуванні пацієнтів із випадками COVID-19; розслідуваннях (спеціальних розслідуваннях) гострих професійних захворювань COVID-19 та мали контакт з підтвердженим випадком COVID-19 або з інфікованим біологічним матеріалом.

Одночасно буквальний аналіз частини другої статті 39 Закону №1645-III свідчить про те, що ним врегульовано надання страхових виплат тільки для медичних працівників, та вказана норма прийнята для посилення гарантій через небезпеку захворювань на COVID-19 для осіб, що безпосередньо відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) беруть участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, у тому числі виконанні робіт в осередках COVID-19; лікуванні пацієнтів із випадками COVID-19; розслідуваннях (спеціальних розслідуваннях) гострих професійних захворювань COVID-19 та мають контакт з підтвердженими випадками COVID-19 або з інфікованим біологічним матеріалом.

Окрім того, статтю 39 Закону № 1645-III доповнено частиною другою відповідно до Закону від 07.05.2020 №588-IX «Про внесення змін до статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» щодо додаткових гарантій прав медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, та членів їх сімей», пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного тижня з дня набрання чинності цим Законом:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити прийняття міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади актів, необхідність яких випливає із цього Закону.

На виконання вказаної норми 13 травня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №394 внесено зміни до переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. №1662. Зобов`язано Міністерство охорони здоров`я у двотижневий строк визначити перелік посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України 15 липня 2020 року №1604, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2020 р. за №807/35090, затверджено Перелік посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі Перелік №1604).

Згідно з вказаним Переліком виділені такі категорії працівників:

1. Керівники закладів охорони здоров`я:

2. Керівники структурних підрозділів закладів охорони здоров`я:

3. Лікарі-спеціалісти:

4. Професіонали закладів охорони здоров`я:

5. Фахівці закладів охорони здоров`я:

6. Технічні працівники закладів охорони здоров`я:

7. Робітники закладів охорони здоров`я:

1) прибиральник службових приміщень;

2) дезінфектор;

3) молодша медична сестра з догляду за хворими;

4) молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця тощо);

5) водій автотранспортних засобів;

6) екстрений медичний технік.

8. Інші працівники закладів охорони здоров`я, працівники інших закладів, установ, організацій, які відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) брали участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, у тому числі виконанні робіт в осередках COVID-19; лікуванні пацієнтів із випадками COVID-19; розслідуваннях (спеціальних розслідуваннях) гострих професійних захворювань COVID-19 та мали контакт з підтвердженим випадком COVID-19 або з інфікованим біологічним матеріалом.

9. Фізичні особи - підприємці, які провадять господарську діяльність з медичної практики та безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню COVID-19 та лікуванням пацієнтів із випадками COVID-19.

Суд зазначає, що вказані нормативно-правові акти є спеціальними саме стосовно порядку та умов призначення страхових виплат, передбачених ст. 39 Закону №1645-III, однак не містять визначення «медичний працівник».

Водночас, класифікація, запроваджена Переліком №1604, не містить поділу посад осіб, безпосередньо зайнятих у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню COVID-19 та лікуванням пацієнтів із випадками COVID-19, на медичних та інших працівників, натомість передбачає класифікацію за різними критеріями та ознаками, залежно від зайняття адміністративних посад та виконання функціональних обов`язків.

До цього Переліку включені як категорії осіб, які мають спеціальну медичну освіту, зокрема лікарі, так і працівники, які не займаються медичною практикою, наприклад, інженер з охорони праці.

Крім того, відповідно до п. 8 Переліку №1604 МОЗ України виокремив інших працівників, які відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) брали участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, у тому числі виконанні робіт в осередках COVID-19; лікуванні пацієнтів із випадками COVID-19; розслідуваннях (спеціальних розслідуваннях) гострих професійних захворювань COVID-19 та мали контакт з підтвердженим випадком COVID-19 або з інфікованим біологічним матеріалом.

Разом з цим в ході судового розгляду судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за розпорядженням Керівника робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, від 14.01.2021 №1 КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», в якому працювала позивач, внесена до пункту 391 Переліку державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

З акту розслідування судом встановлено, що позивач при виконанні посадових обов`язків мала безпосередній контакт з хворими на COVID-19.

Посилання відповідача на положення статті 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-XII в обґрунтування підстав прийнятого рішення, суд не бере до уваги як належне, оскільки вказаними нормами не визначено поняття «медичний працівник», а кваліфікаційні вимоги до осіб, які можуть провадити медичну, фармацевтичну діяльність, надавати реабілітаційну допомогу не стосуються порядку класифікації осіб на медичних та інших працівників для цілей застосування ст. 39 Закону №1604.

Водночас, згідно зі статтею 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я медичну і фармацевтичну діяльність можуть провадити особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які провадять певні види медичної і фармацевтичної діяльності, встановлюються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Такі вимоги визначені наказами МОЗ України від 25.12.92 р. №195 «Про затвердження переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю» (далі наказ №195) та від 29.03.2002 р. №117, яким затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я (випуск 78 «Охорона здоров`я»).

З огляду на викладене до медичних та фармацевтичних працівників належать особи, допущені до медичної та фармацевтичної діяльності, як професіонали з повною вищою медичною та фармацевтичною освітою та фахівці з базовою і неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою, які закінчили вищі заклади медичної й фармацевтичної освіти.

Крім того, до медичної діяльності на посадах лікарів та середнього медичного персоналу допускаються особи з повною вищою та неповною вищою (немедичною) освітою, передбачені наказом №195, а саме:

- професіонали за спеціальностями «біологія», «фармація», «хімія», «хімія-фармація», «біохімія», які пройшли спеціальну підготовку й отримали звання лікаря-спеціаліста з конкретної лікарської спеціальності або мають сертифікат, що дає право обіймати посаду лікаря-спеціаліста, та можуть працювати на посадах лікарів-лаборантів, у тому числі на посаді завідувача лабораторії (пункт 8 розділу II наказу №195 та примітка до нього);

- фахівці, які закінчили вищий або середній спеціальний навчальні-заклади та набули фізкультурної освіти, можуть працювати на посадах інструкторів з лікувальної фізкультури та сестер медичних з масажу (пункт 11 розділу III наказу №195);

- фахівці, які закінчили середній спеціальний навчальний заклад за спеціальністю «лаборантська справа» (техніки-хіміки) та можуть працювати на посадах лаборантів санітарно-профілактичних закладів (пункт 8 розділу III наказу №195);

- фахівці, які закінчили рентгенівський або медичний електротехнічний технікум за спеціальністю «рентгенотехнік», можуть працювати на посадах рентгенолаборантів (пункт 9 розділу III наказу №195);

- фахівці, які закінчили медико-біологічний факультет вищих навчальних закладів, набули вищої освіти за спеціальностями «біофізика», «кібернетика» і «біохімія», були зараховані на лікарські посади в заклади охорони здоров`я до 1 квітня 1995 р. згідно з вимогами наказу №195 та зберігають право на подальшу роботу на лікарських посадах тих самих найменувань.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у 2016 році закінчила Державний вищий навчальний заклад «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника», отримала повну вищу освіту за спеціальністю «біологія» та здобула кваліфікацію «біолог, викладач біології», про що позивачу видано диплом спеціаліста з відзнакою від 01.07.2016 НОМЕР_2 (а. с. 12).

Надалі 20.06.2018 ОСОБА_1 атестувалась на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Державному вищому навчальному закладі «Івано-Франківський національний медичний університет» і наказом по Державному вищому навчальному закладу «Івано-Франківський національний медичний університет» від 27.06.2018 за №750-д їй присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю клінічна лабораторна діагностика, що підтверджується сертифікатом №61 лікаря-спеціаліста (а. с. 13).

Враховуючи, що частина 2 статті 39 Закону України №1645-ІІІ прийнята для посилення гарантій прав працівників, що безпосередньо відповідно до своїх посадових обов`язків (або за окремим дорученням) беруть участь у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню COVID-19, суд прийшов до висновку, що її положення поширюють свою дію на всіх осіб, що внесені до Переліку №1604, у тому числі і на позивача.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 КАС України, суд на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу, не діяв обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), не дослідив всіх положень чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, та виходив виключно з позиції формалізму без пошуку та застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності відмови в призначенні та виплаті страхової виплати, як особі з ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19), чим порушив права позивача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, згідно частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1 984,80 грн, що підтверджується квитанцією від 28.07.2022 №0.0..1 (а. с. 1).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (вул. Андрія Мельника, 11, м. Івано-Франківськ, 76014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (вул. Андрія Мельника, 11, м. Івано-Франківськ, 76014, ) в призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати як особі з ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19), передбаченої статтею 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, викладену ц листі від 21.07.2022 №18/1-15/360.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (вул. Андрія Мельника, 11, м. Івано-Франківськ, 76014, ) призначити і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) страхову виплату, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, згідно з механізмом та в розмірі, передбаченими Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку і інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №498, як працівнику, якого визнано особою з інвалідністю ІІІ групи, причина інвалідності - гостре професійне захворювання респіраторно хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CоV-2, зі ступенем втрати професійної працездатності в розмірі 60 %.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (вул. Андрія Мельника, 11, м. Івано-Франківськ, 76014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 06 жовтня 2022 р.