Справа № 163/719/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 163/719/22 пров. № А/857/11052/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 липня 2022 року (головуючий суддя Павлусь О.С., м. Любомль, проголошено 15:15:03) у справі № 163/719/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинської області, в якому просив скасувати постанову відповідача про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАВ № 296441 від 25 травня 2022 року та провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що правопорушення позивач не вчиняла, тому вважає її незаконною. Зазначає, що позивач рухалась автомобілем по автодорозі «Київ-Ковель-Ягодин» і була зупинена працівниками поліції, проте об`єктивної причини зупинки останні не повідомили та пред`явили неправомірну вимогу щодо пред`явлення документів, не вказавши жодної обґрунтованої підстави, передбаченої Законом України «Про поліцію». В подальшому працівники поліції у відсутності позивача винесли оскаржувану постанову, яку вона отримала поштою, при цьому, на місці зупинки від отримання постанови не відмовлялась. В постанові зазначено, що до неї додається відео з боді-камери, однак позивач отримала постанову без додатків. Саме ж по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. За викладених обставин вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 06 липня 2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Вказує, що незважаючи на безпідставність такої зупинки, на вимогу поліцейської надала посвідчення водія та документи на автомобіль. Документи на автомобіль були оформлені не на її ім`я. При цьому, в кінці квітня або на початку травня 2022 року в МРЕВ були подані документи для постановки автомобіля на облік, проте через значні черги та відсутність пластику відразу свідоцтва про реєстрацію та номерних знаків видано не було. Зазначає, що їхала в місто Ковель, щоб забрати реєстраційні документи на автомобіль та номерні знаки. Вимога поліцейською про надання полісу страхування була незаконною, оскільки він надається лише при ДТП або порушенні Правил дорожнього руху. Вважає, що постанова винесена незаконно, оскільки розгляду справи не було, докази не надавались, не було надано можливості подати клопотання про правничу допомогу, постанову винесену у її відсутності, тому відомості про відмову від підпису у постанові не відповідають дійсності.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

25 травня 2022 року поліцейська роти з обслуговування в м.Ковель УПП у Волинській області ДПП Мельник М.І. відносно позивача ОСОБА_1 винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №296441, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, і на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що підставою для її винесення слугувало те, що позивач ОСОБА_1 25 травня 2022 року о 12:31 годині на автодорозі М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», 488 км, керувала автомобілем «Dacia Sandero» номерним знаком НОМЕР_1 , який не відповідає ДСТУ 4278:2019, не належить даному транспортному засобу, не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не надала посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, чим порушила вимоги п.2.9. в), п.2.1 ґ), п.2.1 а) Правил дорожнього руху.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У розділі 2 Правил дорожнього руху закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Пункти 2.1.а),ґ)Правил дорожнього руху зобов`язують водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із п.2.4. а) Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

У пункті 2.9. в) Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів.

У пунктах 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із наявного у матеріалах справи відеозапису який міститься на DVD диску підтверджується факт вчинення позивачем порушення вимог ПДР України. Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що керований позивачем автомобіль був ввезений в Україну із-за кордону та 22 грудня 2021 року у встановленому порядку розмитнений. 29 квітня 2022 року позивач придбала цей автомобіль за договором купівлі-продажу та звернулась в МРЕВ для його реєстрації на території України. Під час цих подій позивач вказала, що реєстраційні документи на автомобіль органами МРЕВ не були їй видані через відсутність під час його реєстрації пластика, необхідного для оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Колегія суддів вказує, що такі фактичні обставини справи об`єктивно свідчать про порушення позивачем вимог п.2.9. в) Правил дорожнього руху та доводять вчинення нею правопорушення, ч.6 ст.121 КУпАП. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені позивачем причини про невидачу їй реєстраційного документа та номерних знаків на автомобіль у день проведеної у встановленому порядку реєстрації автомобіля не свідчать про правомірність її дій в аспекті дотримання Правил дорожнього руху та не є об`єктивними підставами, які б звільняли її від відповідальності. Факт відсутності у позивача поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджується переглянутим відеозаписом та позивачем фактично не заперечується.

У статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено наступне.

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1).

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п.21.3).

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п.21.4).

Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України (п.21.2).

Аналіз викладених правових норм та положень ч.1 ст.126 КУпАП дає апеляційному суду підстави для висновку, що страховий поліс може бути витребуваний поліцейським у разі, якщо у нього виникнуть об`єктивні підстави вважати, що особа, яка здійснює керування транспортним засобом вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Зважаючи на докази, які наявні в матеріалах справи, та встановлені на їх підставі фактичні обставини, у колегії суддів наявні достатні та обґрунтовані підстави для висновку, що вказані в оскаржуваній постанові обставини про адміністративні правопорушення мали місце і є належним чином підтверджені, тому винесена відповідачем оскаржувана постанова є обґрунтовано, підставною та законною, через що скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись ст. ст.243, ч.3 ст. 268, 272,286,310,311, 313, 315, 316,325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 липня 2022 року у справі № 163/719/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний