Справа № 120/5378/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2022 р. Справа № 120/5378/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Тетяни Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач1), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення № 83 від 30.03.2022 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 04.03.2022 пенсію за віком позивачу на підставі його заяви від 04.03.2022;

стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2011 році позивачу була призначена та нараховувалась відповідна пенсія на території АРК Крим за місцем реєстрації постійного проживання. У червні 2016 року позивач був змушений змінити місце проживання, залишити АРК Крим та переїхати на постійне місце проживання в іншу місцевість, а саме на територію ОСОБА_2 ) району.

04.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком за новим місцем проживання.

Листом № 60200-0221-8/31640 від 24.05.2022 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення № 83 від 30.03.2022 про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки ним не надано атестат про період за який виплачено пенсію за попереднім місцем проживання.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 20.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача заяву ОСОБА_1 від 04.03.2022 про призначення пенсії та інформацію про те чи передано таку заяву іншому територіальному органу Пенсійного фонду України; чи приймалось рішення № 83 від 30.03.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та яким територіальним органом Пенсійного фонду України.

10.08.2022 представником відповідача 1 подано відзив на адміністративний позов, у якому відповідач вказав, що відповідна відмітка в паспорті та інформація зазначена в заяві про призначення пенсії, підтверджує, що до 2016 року позивач проживав та був зареестрований на території Автономної Республіки Крим, де і була йому призначена пенсія за віком в 2011 році. Оскільки, під час тимчасової окупації АРК, органи Пенсійного фонду України на території півострова своєї діяльності не ведуть, а зміст позовної заяви свідчить, що позивач продовжував отримувати пенсію, слідує, що пенсію він отримує саме від органів пенсійного фонду російської федерації.

Слід зазначити, що на час тимчасової окупації півострова, питання продовження виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі, громадянам України, які вимушені були переселитися з Автономної Республіки Крим було законодавчо врегульовано.

Відповідач звертає увагу, що позивач з 2016 року до введення воєного часу мав можливість звернутися до органів пенсійного фонду щодо здійснення запиту пенсійної справи та відомостей по припинення виплати пенсії за попереднім місцем місцем її отримання.

Наразі поштове сполучення з АР Крим відсутнє, а тому такий запит направити неможливо.

Крім цього, Угодою про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних послуг Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) також врегульовано питання пенсійного забезпечення громадян у разі їх переселення.

Відповідно до статті 7 Угоди в разі переселення пенсіонерів держав учасниць Угоди, виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняться, якщо пенсію того самого виду передбачено законодавством за новим місцем проживання пенсіонера.

Згідно пенсійної документації, атестатом називаеться документ, який свідчить про припинення виплати пенсії за попереднім місцем її отримання та про термін, по який проведена виплата. Отже саме цей документ необхідний для вирішення питання поновлення виплати пенсії позивачеві.

Таким чином, зважаючи на те, що насамперед відсутні документи, видані компетентними органами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем отримання, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачеві.

Також відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.08.2022 залучено в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

02.09.2022 представником відповідача 2 подано відзив на адміністративний позов, якому відповідач вказав, що за результатами розгляду заяви від 04.03.2022 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено у призначенні (поновленні) пенсії ОСОБА_1 з огляду на ненадання останнім атестату, з якого вбачалось би, по який час йому проводилась виплата пенсії за попереднім місцем проживання.

Разом з тим, відповідач 2 звертає увагу на те, що пенсію позивачу було призначено на території тимчасово окупованої АР Крим, а тому неможливо витребувати пенсійну справу ОСОБА_3 , як цього вимагають приписи Порядку № 22-1.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., то відповідач 2 вказує, що до позову представником позивача не додано попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, де б містився перелік наданих адвокатом послут, кількість здійснених робіт, пов`язаних із судовим розглядом справи, кількість витраченого часу на їх виконання, вартість однієї години роботи, тобто, вимоги, передбачені ч. 4 ст. 134 КАС України, ним фактично не виконані.

Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Позивач є пенсіонером та йому призначена пенсія за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням Пенсійного фонду України № НОМЕР_1 від 09.12.2011.

З 13.01.1994 позивач був зареєстрований у м. Ялта (АР Крим).

30.06.2016 Михайлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області позивач був знятий з реєстрації вказаного місця проживання та з 30.06.2022 зареєстрований у АДРЕСА_1 .

04.03.2022 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії.

За результатами розгляду заяви від 04.03.2022 та доданих до неї документів, 30.03.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) прийнято рішення № 83 від 30.03.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, оскільки позивачем не надано атестат - документ, по який час проведена виплата пенсії за попереднім місцем проживання.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Порядок призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За правилами ст. 1 Закону № 1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Пунктом 14-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV передбачено, що громадяни України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства РФ та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення РФ, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234 (далі - Порядок № 234).

Пунктом 1 Порядку № 234 передбачено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Пунктом 4 Порядку №234 визначено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Водночас, суд звертає увагу, що Порядок № 234 визначає механізм виплати пенсії громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Судом встановлено, що з 30.06.2016 Михайлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області позивач був знятий з реєстрації місця проживання м. Ялта (АР Крим) та з 30.06.2016 зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року Ne22-1, встановлено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви для призначення пенсії за віком.

Серед таких документів відсутній атестат про період за який виплачено пенсію за минулий період.

Водночас п.п.6 п.2.1 Порядку 22-1 передбачено необхідність подання документу уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.6 розділу І цього Порядку).

Відповідно до п.1.6. Порядку заява про призначення пенсії громадянам України, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника, або надсилається поштою, до органів, що призначають пенсію, визначених постановою правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-4 «Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 року за № 804/25581.

Внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Таким чином, п.п.6 застосовується до осіб які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації та внутрішньо переміщених осіб.

Положеннями пункту 4.12 Порядку №22-1 встановлено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Тобто, у даній ситуації, саме на відповідачеві лежить обов`язок отримання матеріалів пенсійної справи (в тому числі, атестату) заведеної на позивача за попереднім місцем проживання.

Враховуючи введення на території України воєнного стану, що територія АР Крим наразі є тимчасово окупованою, у позивача відсутня об`єктивна можливість одержувати додаткові відомості чи документи.

Обов`язок надання атестату, на який посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, як і право органу пенсійного забезпечення вимагати його надання взагалі не передбачено Порядком №22-1 та жодним нормативно-правовим актом.

Неможливість витребування органом пенсійного фонду України інформації з тимчасово окупованих територій не може перекладати обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних на позивача та позбавляти його права на соціальний захист.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача 2.

Що стосується позовних вимог зобов`язального характеру, то суд звертає увагу, що відповідачем не надавалася оцінка поданим із заявою про призначення пенсії документам, а лише зазначено про відсутність атестату. А тому суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням поданих ним документів та відсутності атестату.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, адже саме цим органом прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд враховує приписи ст. 134 КАС України.

Так, частиною 1 статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

01.07.2022 між позивачем та адвокатом Балтаком О.О. укладено договір про надання правової допомоги №01-01/07/22 від 01.07.2022 року.

Відповідно до п. 2.1.3. вказаного договору в порядку і на умовах договору адвокати беруть на себе зобов`язання надати клієнту наступні юридичні послуги: здійснювати представництво інтересів клієнта у Вінницькому окружному адміністративному суді при розгляді позовної заяви Замовника до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що вартість послуг по договору становить 5000 грн.

Як свідчить попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 11.07.2022 року, адвокатом надавались позивачу послуги із:

юридичний аналіз документів - 1 год;

опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та отримання для справи; аналіз судової практики в спірних правовідносинах - 2 год.;

підготовка та подання процесуальних документів по справі: позовна заява, пояснення на відзив відповідача; детальний опис робіт, виконаних адвокатом - 3 год;

всього 5 год. Згідно із таким розрахунком вартість наданих адвокатом послуг становить 5000 гривень. (1000 грн. х 5 год.).

Доказом понесення витрат позивачем на правничу допомогу є квитанція до прибуткового касового ордера № 01 від 08.07.2022, згідно якого на виконання умов договору № №01-01/07/22 від 01.07.2021 року позивач сплатив гонорар у розмірі 5000 грн.

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача половини понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, яка складає 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 83 від 30.03.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.03.2022 з урахуванням висновків суду наведених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 )

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( пл.Народна, 4, м.Ужгород, 88008, Е-mail: )

Повне судове рішення складено та підписано суддею 06.10.2022 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна