Справа № 813/1024/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 813/1024/18 пров. № А/857/8343/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Глушка І.В., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРОЗ Україна» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі №813/1024/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРОЗ Україна» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації (головуючий суддя першої інстанції Гавдик З.В., час ухвалення -12.26 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 21.04.2022),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2018/000003/2 від 28.02.2018 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209120/2018/00019 Львівської митниці ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як покупець та продавець - ТЕВ ELEKTRIK SANAYI ve TICARET LTD.STI не є пов`язаними особами, відповідно до критеріїв, що передбачені п. 4 ст. 15 Угоди про застосування ст. VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. У митного органу відсутні підстави вважати, що договірні відносини між позивачем та продавцем, що виникли із зовнішньоекономічного контракту № 2 вплинули на ціну оцінюваних товарів, тому письмові вимоги відповідача про надання додаткових документів суперечать вимогам ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, відповідачем безпідставно та необґрунтовано застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, відповідно до статті 59 Митного кодексу України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019 року позов ТОВ «Хороз Україна» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2018/000003/2 від 28.02.2018 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209120/2018/00019 Львівської митниці ДФС, задоволено.

30 липня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянувши у порядку письмового провадження скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі №813/1024/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна» до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13. Квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції ТОВ «ХОРОЗ Україна» не погоджується, вважає його незаконним та не обґрунтованим при вирішенні якого не правильно застосовано норми матеріального та процесуального законодавства, яке слід було застосувати при вирішені даного спору.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна» звернулося до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2018/000003/2 від 28.02.2018 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209120/2018/00019 Львівської митниці ДФС у зв`язку із тим що митним органом не було враховано надані Позивачем обґрунтовані доводи, у вигляді листів № 23 від 27.02.2018 р. щодо пов`язаності осіб та № 24 від 27.02.2018 р. щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, які не були враховані митним органом, крім цього Відповідач не надав Позивачу відповіді на зазначені листи в частині запитань, а саме: 1.Які є у митного органу достатні підстави вважати, що зазначені договірні відносини між ТОВ «ХОРОЗ УКРАЇНА» та ТЕВ ELEKTRIK SANAYI ve TICARET LTD.STI вплинули на ціну оцінюваних товарів? 2.Як митним органом було визначено вищу митну вартість товарів оцінюваних митною декларацією 2-МД № 1247 (номер документа присвоєний декларантом) від 29.01.2018р.? 3.Чим зумовлено необхідність витребування у Декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за Митною декларацією (які підстави для сумнівів митого органу у правильності визначення Декларантом митної вартості товару за митною декларацією)?.

Судом першої інстанції проігноровані пояснення позивача про те, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Позивач зазначає, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого товариством товару, відповідачем не вказано, яким чином митну вартість товару визначено саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за вищевказаним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення. Також відповідачем не надано жодного обґрунтування ігнорування пояснень позивача щодо ціни товару, які були викладені в листах від 27.02.2018р. № 23 і 24 у відповідь на запит в порядку ст.53 МК України, тому відповідачем необґрунтовано було застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст. 59 МКУ), який може бути засновано лише у випадках, якщо митна вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 Митного кодексу України.

Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. Відомості з інформаційних баз даних контролюючого органу мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати перевагу над наданими декларантом первинними документами про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не е беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Отже відповідачем необґрунтовано було застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст. 59 МКУ), який може бути засновано лише у випадках, якщо митна вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 Митного кодексу України.

Щодо долучення митним органом копій декларацій митної вартості разом із клопотанням у справі № 813/1024/18 від 01.02.2022 року зазначає, що Відповідач долучивши зазначені вище декларації митної вартості хотів таким чином аргументувати законність своєї позиції, однак потрібно враховувати те, що Декларантами при поданні декларацій митної вартості виступають суб`єкти господарської діяльності, які надавали чи надають Позивачу, як Замовнику в якості Виконавців (Брокерів) послуги з декларування та митного оформлення товарів, а Позивач не виступав у зазначених деклараціях митної вартості Декларантом самостійно, про що свідчать дані зазначені у п. 2 (б) декларацій, а також в якості підтвердження надаються копії договорів укладених із Декларантами (Брокерами).

Також Судом необґрунтовано відхилені доводи позивача, що декларація митної вартості оформлялась та подавались до митного органу Декларантом ФОП ОСОБА_1 .

Суду було надано копію адвокатського запиту, які були скеровані на адресу декларантів - ПП «Грін Вей Лохістик» та ФОП ОСОБА_1 . Також долучено відповідь на адвокатський запит ПП «Грін Вей Логістик», в якому декларант повідомив, що ПП «ГРІН ВЕЙ ЛОГІСТИК як «Виконавцем» було самостійно, без залучення Замовника- ТОВ «ХОРОЗ Україна» зазначено шляхом проставлення відміток, щодо пов`язаності осіб між собою продавця та покупця у п. 9 (а) відмітки «ТАК». В свою чергу у відповіді на адвокатський запит ФОП ОСОБА_1 звернула увагу, що декларація митної вартості від 28.02.2018р. копія якої подано відповідачем, як доказ правомірності прийнятого рішення, з причин пов`язаності осіб, подана була декларантом вже після прийняття оскаржуваного рішення митним органом та з його врахуванням, попередньо декларацію подавалось без зазначення відомостей щодо пов`язаності, тобто це була друга декларація. Наведене спростовує твердження Відповідача в своїх поясненнях та відзиві на позов, що позивач самостійно вказав про пов`язаність осіб та вплив їх ціну товару.

Також апелянт вважає невірним висновок щодо пов`язаності осіб.

Щодо твердження Відповідача, про те що в інвойсі від 21.02.2018 року № ТЕВ 097 продавцем запропоновано ціни, що значно відрізняються у менший бік (в середньому на 30%) від цін ідентичних товарів, що постачалися покупцеві раніше, то вважає такі доводи невірними, оскільки Відповідачем не було надано доказів та підтвердження того, що ціни, значно відрізняються у менший бік (в середньому на 30%) від цін ідентичних товарів, що постачалися покупцеві раніше.

В якості доказів про те, що ціни ідентичних товарів, що постачались Покупцеві раніше, до виникнення спору не відрізнялись у менший бік в середньому на 30% Позивачем долучено в підтвердження, копії Декларацій з додатками (інвойсами та пакінгами), за попередні поставки ідентичних товарів, з яких можна дійти до висновку, що різниця у вартостях складає від 5 % до 20%, але аж ніяк не відрізнялись у менший бік в середньому на 30%.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, ким позов задовольнити повністю.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна» є юридичною особою (), учасниками товариства є фізична особа, громадянин України ОСОБА_2 , фізична особа громадянин України ОСОБА_3 та фізична особа, громадян Турецької Республіки ОСОБА_4 .

Внесок ОСОБА_5 до статутного фонду ТОВ «Хороз Україна» складає 100800 грн. (6,3% від загальної суми статутного фонду України) при розмірі статутного капіталу 1600000 грн.

05.02.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна», від імені якого діяв ОСОБА_3 (покупець), та ТЕВ ELEKTRIK SANAYI ve TICARET LTD.STI, від імені якого діяв ОСОБА_6 (продавець), укладено договір поставки № 2, за умовами якого сторони домовились про продаж товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у рахунках-фактурах (інвойсах), що додаються до вказаного договору і є його невід`ємною частиною. Загальна вартість товару за вказаним договором становить 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Дія договору була продовжена шляхом укладення додаткових угод до нього №1 від 01.12.2016 року та № 2 від 06.12.2017.

На виконання договору поставки, за митною декларацією UA 209120/2018/003778 від 24.03.2018 року, ввезено товар, який вказаний у декларації. На підтвердження митної вартості товару позивачем до митної декларації додані сертифікат відповідності; рахунок-фактура (інвойс); автотранспортна накладна; сертифікат про походження товару; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; документ, що підтверджує вартість перевезення товару; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 06.12.2017 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларувалися; договір на перевезення; пропозицію укласти договір (оферта); декларація про відповідність б/н; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів; копія митної декларації країни відправлення.

Митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом визначення митної вартості за цінами зовнішньоекономічного договору №2 щодо товарів, що імпортуються (вартість операції).

Львівською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA 209000/2018/000003/2 від 28.02.2018.

За твердженням відповідача, покупець - ТОВ «Хороз-Україна» та продавець - ТЕВ ELEKTRIK SANAYI ve TICARET LTD.STI є пов`язаними особами у розумінні п. 4 ст. 15 Угоди про застосування ст. VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

У рішенні зазначається, що ОСОБА_6 є співзасновником ТОВ «Хороз Україна», його внесок до статутного фонду склав 100800 грн.

У договорі постачання №2 від 05.02.2016 року від імені продавця виступав директор Хасан Качмаз. Тобто та ж особа є працівником (директором) фірми продавця. У інвойсі від 21.02.2018 року № ТЕВ 097 продавцем запропоновано ціни, що значно відрізняються у менший бік (в середньому на 30%) від цін ідентичних товарів, що постачалися покупцеві раніше. У поданих до митного оформлення документах відсутні будь-які обґрунтування щодо змін ринкових, конкурентних умов чи інших обставин, що призвели до зниження ціни.

У зв`язку із зазначеним, відповідач дійшов висновку, що взаємозалежність продавця та покупця вплинула на ціну оцінюваних товарів, тому вбачав підстави для витребування додаткових документів згідно ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України на підтвердження митної вартості, а саме: надати довідкові документи на підтвердження митної вартості; довідкову інформацію щодо вартості в країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

Декларант надіслав лист від 28.02.2018 №23 та №24, прайс-лист, цінові пропозиції продавців для українського ринку на товар невідомого походження.

Львівська митниця з доводами позивача не погодилась, зазначила, що у зв`язку із незадовільною якістю електронної копії прайс-листа його зміст прочитати неможливо, тому він до уваги не брався. З огляду на викладене, оскільки декларант відповідно до ч.18 ст.58 МК України не зміг показати, що відносини покупця і продавця не вплинули на ціну товару, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 58 МК України, Львівська митниця вважає, що декларантом неправомірно обрано основний метод визначення митної вартості, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів UA 209000/2018/00003/2 від 28.02.2018 Львівською митницею ДФС оформлено також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209120/2018/000019.

Не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно із ч. 5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно із частиною 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

У відповідності до приписів статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

При цьому, відповідно до положень статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із статтею 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Згідно із п. 4 ст. 15 названої Угоди особи вважаються пов`язаними між собою, тільки якщо: a) вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; b) вони юридично визнані партнерами по бізнесу; c) вони є роботодавцем і працівником; d) будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; e) один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; f) обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; g) разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; h) вони є членами однієї й тієї самої сім`ї.

При цьому, згідно із приміткою до вказаного п.4 ст. 15 Угоди термін «особи» уключає, де це доречно, юридичних осіб.

Відповідач вважає, що ОСОБА_6 є одночасно директором ТЕВ ELEKTRIK SANAYI ve TICARET LTD.STI та співзасновником позивача, - ТОВ «Хороз-Україна», тому ці особи вважаються пов`язаними між собою.

Натомість апелянт заперечує вказану обставину покликаючись на те, що митним органом не було враховано організаційно-правові форми фірми продавця та покупця, які здійснюють свою діяльність у формі Товариств з обмеженою відповідальністю, а отже п. Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, а саме Статті 15, регламентують у частині 4, на що робив акцент митний орган- Відповідач (- будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них) не може враховуватись, оскільки, мова йде про акції, а не про частки у статутному капіталі.

Карім цього, частка учасника ОСОБА_5 у статутному фонді ТОВ «ХОРОЗ УКРАЇНА» складає 6,3%, що не дає йому підстав для одноособового прийняття установчих рішень у відповідності до статуту Товариства, та свідчить про відсутність ознак пов`язаності осіб.

Проте, апеляційний суд із доводами Позивача не погоджується та зазначає, що вказана обставина вже встановлена Верховним Судом у постанові від 30.07.2021 р., де суд вказав «отже на переконання Верховного Суду, враховуючи те, що названі суб`єкти господарювання здійснювали операцію продажу товару одна одній, останні є пов`язаними, що помилково було відхилено судами попередніх інстанцій».

Судом встановлено та не заперечується Позивачем, що один із засновників підприємства-покупця - ТОВ «Хороз Україна», є директором у підприємства-продавця - ТЕВ ELEKTRIK SANAYI ve TICARET LTD.STI, який має право підпису комерційних документів.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, покупець і продавець є пов`язаними особами.

З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Апелянта про те, що відомості про пов`язаність осіб по поставках із тим самим контрагентом зазначені помилково, оскільки таке вчинено самостійно особою, яка заповнювала та подавала декларації митної вартості самостійно, без погодження з позивачем.

Крім цього, як вірно вказав суд першої інстанції, позивач по суті не спростовує факту подання ними ряду таких декларацій митної вартості по поставках товару від цього ж контрагента із зазначенням відомостей про пов`язаність осіб, а правовідносини позивача із особою, яка від його імені подає декларації митної вартості не стосується предмету спору по даній справі.

Разом з тим, Верховний Суд вказав, що «відповідно до частини вісімнадцятої статті 58 МК України при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

Частина двадцята статті 58 передбачає, що порівняння з вартістю операцій, зазначених у пунктах 1-3 частини вісімнадцятої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

В конкретному випадку, за змістом рішень судів попередніх інстанцій не вбачається, що вказані вимоги частини вісімнадцятої статті 58 МК України дотримані позивачем під час декларування імпортованого ним товару, що підлягає обов`язковому дослідженню.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України».

Таким чином, судом першої інстанції при новому розгляді вказаної справи встановлювались та досліджувались саме обставини, на перевірку яких вказано судом касаційної інстанції.

Позивачем були подані до митного оформлення наступні документи: сертифікат відповідності; рахунок-фактура (інвойс); автотранспортна накладна; сертифікат про походження товару; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; документ, що підтверджує вартість перевезення товару; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 2 від 06.12.2017 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларувалися; договір на перевезення; пропозицію укласти договір (оферта); декларація про відповідність б/н; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів; копія митної декларації країни відправлення.

Однак митний орган вказав, що надана калькуляція собівартості виробника не відображає реальних витрат підприємства на виготовлення продукції. Зазначені у калькуляції ціни не відповідають інвойсним. Надані видаткові накладні зі всією очевидністю стосуються партій товару, котрі імпортувалися раніше, за вищою фактурною ціною.

У зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав вважати, що взаємозалежність продавця та покупця вплинули на ціну оцінюваних товарів, декларанту було запропоновано вчинити дії, передбачені ч. 18 ст. 58 МКУ, а також, відповідно до вимог ч. 4 ст. 53 МКУ, надати додаткові документи на підтвердження митної вартості: 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

Декларант надіслав наступні документи: листи від 27.02.2018 №23 і 24; прайс-лист; цінові пропозиції українських продавців для українського ринку на товар невідомого походження. У зв`язку з незадовільною якістю електронної копії прайс - листа його зміст прочитати неможливо, тому він до уваги не брався.

У зв`язку з викладеним, оскільки декларант відповідно до ч. 18 ст. 58 МКУ не зміг показати, що відносини покупця і продавця не вплинули на ціну товару, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 58 МКУ. Львівська митниця ДФС вважає, що декларантом неправомірно обрано основний метод визначення митної вартості (відповідно до cт. 58 МКУ), що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 54 МКУ є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Проведено консультації з декларантом згідно з cт. 57 МКУ Для визначення митної вартості використано метод 2а (cт. 59 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала інформація щодо вартості ідентичних товарів, оформлених за МД № UA209120/2017/118387 06.11.2017 та UA209120/2017/114425 15.09.2017 скоригована шляхом додавання транспортних витрат, заявлених декларантом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у поданих до митного оформлення документах відсутні будь-які обґрунтування щодо змін ринкових, конкурентних умов чи інших обставин, що призвели до зниження ціни на ряд різних за найменуванням та призначенням товарів, тому Львівська митниця мала обґрунтовані підстави вважати, що взаємозалежність продавця та покупця вплинули на ціну оцінюваних товарів, що є підставою для вимоги додаткових документів, передбаченою ч. 4 ст. 53 МК України, що окрім цього було і підставою для вимоги додаткових документів.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що і у Рішенні про коригування митної вартості, і у електронних повідомленнях, декларанту чітко вказано, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем, який вплинув на заявлену декларантом митну вартість товару.

Отже, з урахуванням наведених обставин та того, декларант відповідно до ч. 18 ст. 58 МК України не довів, що відносини покупця і продавця не вплинули на ціну товару, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 58 МК України, Львівська митниця вважала, що декларантом неправомірно обрано основний метод визначення митної вартості (відповідно до ст. 58 МК України), що, відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 54 МК України, є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Для визначення митної вартості товарів, задекларованих за МД від 27.02.2018 № UA209120/2018/4103, у рішенні про коригування митної вартості використано метод за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст. 59 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала інформація щодо вартості ідентичних товарів, оформлених за МД № UA209120/2017/118387 06.11.2017 та UA209120/2017/114425 15.09.2017 скоригована шляхом додавання транспортних витрат, заявлених декларантом.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідачем не вказано, яким чином митну вартість товару визначено саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не вказано порівняльних характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки варто зазначити, що вся необхідна інформація була зазначена в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Крім цього, декларація яка була взята як джерело - це митна декларація подана ТОВ «Хороз Україна» за 4 місяці до декларації, щодо якої в подальшому винесене оскаржуване рішення, яка містила ідентичні товари та їх характеристики, отже жодних коригувань стосовно вартості не було оскільки, такі товарні позиції були ідентичними .

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції проігноровано полання позивачем листів №№ 23 та 24 від 26.02.2018 р., в яких були викладені причини зміни ціни товару, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими з урахуванням наведених вище висновків суду щодо існуючого взаємозв`язок між продавцем і покупцем, який вплинув на заявлену декларантом митну вартість товару.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2018/000003/2 від 28.02.2018 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209120/2018/00019 згідно вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям відповідають, тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРОЗ Україна» - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі №813/1024/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. В. Глушко
С. М. Кузьмич

У зв`язку із перебуванням судді Глушка І.В. в період з 26.09.2022 по 03.10.2022 включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 04.10.2022.