Справа № 160/19628/21
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 160/19628/21

провадження № К/990/25427/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Шостої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

16 вересня 2022 року зазначену касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку.

19 вересня 2022 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону висновується, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У касаційній скарзі заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 7, 46-53 Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора 10 січня 2020 року №11 (надалі - Порядок №11), які відповідно до пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX регламентують здійснення процедури добору на зайняття вакантної посади прокурора та якими не передбачено прийняття рішення про невизначення особи як кандидата, який успішно пройшов добір на посаду прокурора у відповідному органі прокуратури.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №420/3337/20 викладено правовий висновок щодо питання правомірності прийнятого кадровою комісією рішення про неуспішне проходження кандидатом добору на посаду прокурора.

Так, суд касаційної інстанції, проаналізувавши, з-поміж іншого, положення Порядку №11 та додаток 1 до нього, зауважив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим та ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Верховний Суд в контексті спірних правовідносин у зазначеній справі зазначив про ненадання кадровою комісією з добору на вакантні посади будь-яких доказів, жодних аргументів та пояснень з приводу того, які ж саме обставини нею з`ясовано в ході проведення співбесіди з кандидатом на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, що дали підстави для висновку про невідповідність цього кандидата вимогам професійної компетентності та/або доброчесності.

Верховний Суд констатував, що ані спірне рішення, ані протокол засідання кадрової комісії не містили відомостей про те, які матеріали щодо кандидата досліджувалися членами кадрової комісії, які запитання йому ставилися та, відповідно, які відповіді ним були надані. Саме наявність усіх цих обставин у комплексі дає можливість перевірити, чи прийнято рішення кадрової комісії з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, та чи ґрунтується воно на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

Констатація у спірному рішенні самого лише факту з`ясування обставин, які свідчать про невідповідність кандидата на посаду прокурора вимогам професійної компетентності та/або доброчесності, без належного підтвердження належними та достатніми доказами, ставить під сумнів обґрунтованість та правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем добору.

Верховний Суд наголосив, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження кандидатом добору адміністративні суди повинні оцінювати крізь призму наведених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв. Сама лише відповідність рішення кадрової комісії затвердженій Порядком №11 формі не може свідчити про його правомірність, адже, окрім цього, таке рішення, має відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому, рівень обґрунтованості такого рішення вимірюється достатністю, належністю та допустимістю доказів, фактів і обставин, покладених в основу його прийняття.

Ураховуючи, що на етапі співбесіди з кандидатом кадрова комісія оцінює його професійну компетентність та доброчесність і спірне рішення відповідача прийняте саме з підставі невідповідності позивача цим критеріям, Верховний Суд резюмував про безпідставність доводів скаржника про те, що суд не має повноважень оцінювати рішення кадрових комісій про неуспішне проходження кандидатом добору на предмет їх обґрунтованості, позаяк у протилежному випадку, функція суду буде нівельована.

Крім того Суд не приймає до уваги аргументи Офісу Генерального прокурора про відсутність висновку щодо застосування абзацу 4 пункту 2 та пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, так як мотиви скаржника зводяться до суб`єктивних тверджень щодо покладання судом певних обов`язків на кадрову комісію і ці аргументи не викладено у системному зв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для спірних правовідносин.

Суд зазначає, що формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

у х в а л и в :

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 160/19628/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Шостої кадрової комісії з добору на зайняття вакантних та тимчасово вакантних посад прокурорів в окружних прокуратурах і спеціалізованих прокуратурах у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя М. І. Смокович