Справа № 640/11167/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року м. Київ № 640/11167/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора
простягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просила суд:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки в розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме 61250,17 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на протиправність дій відповідача щодо невчасного розрахунку при звільненні, а саме виплати належної позивачу заробітної плати та вихідної допомоги, які зараховані на картковий рахунок 22 жовтня 2019 року, 31 жовтня 2019 року та 21 листопада 2019 року, в той час як позивача звільнено з посади 18 жовтня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

В той же час, на ухвали суду від 18 січня 2022 року та від 15 серпня 2022 року про витребування доказів, надав пояснення, в яких зазначив про те, що станом на 18 жовтня 2019 року були опрацьовані всі первинні документи, на підставі яких здійснено з ОСОБА_1 повний розрахунок. Так, здійснивши 18 жовтня 2019 року остаточний розрахунок належних позивачу сум, Генеральною прокуратурою України у перший робочий день після вихідних (19 жовтня 2019 року - субота, 20 жовтня 2019 року - неділя) було здійснено перерахування до Державної казначейської служби України, де на обслуговуванні перебуває Генеральна прокуратура України, для здійснення перерахування коштів на рахунок позивача.

Щодо виплати 31 жовтня 2019 року премії відповідач послався на Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 09 серпня 2017 року №234 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2017 року за №1028/30896), згідно з яким преміювання здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці. Премії виплачуються на підставі наказів Генеральної прокуратури України. При цьому, відповідачем наголошено, що згаданим Положенням окремого видання наказу про преміювання працівників, які звільняються не передбачено. Тому наказ про встановлення розміру преміювання прокурорських працівників Генеральної прокуратури України за жовтень 2019 року, тобто за місяць, у якому позивачем було відпрацьовано певний час до дня звільнення, керівником органу виданий наказ 29 жовтня 2019 року за №90-зц та відразу перераховано до Державної казначейської служби України, де на обслуговуванні перебуває Генеральна прокуратури України, для здійснення перерахування коштів на рахунок позивача. Зарахування 31 жовтня 2019 року отриманих банківською установою коштів на картковий банківський рахунок позивача відповідає зазначеній у списку (зарплатній відомості) перерахувань в банк за жовтень 2019 року і підтверджується Довідкою про рух коштів по картці позивача. Відтак, відповідач вважає, що затримки у виплаті премії за відпрацьований позивачем у жовтні 2019 року час допущено не було.

Щодо виплати позивачу вихідної допомоги згідно з нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то відповідач наголосив на наступному.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян.

Відповідно до пунктів 5 та 6 Порядку соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому порядку.

Генеральна прокуратура у встановленому порядку до 25 числа подала до уповноваженого органу документи, зокрема щодо ОСОБА_1 , для здійснення виплати вихідної допомоги ЧАЕС (розрахунок від 23 жовтня 2019 року), який після перевірки прийнято відділом ЧАЕС 28 жовтня 2019 року та подано до органу казначейської служби платіжні документи для здійснення відповідної виплати, що і призвело до виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 21 листопада 2019 року.

Таким чином, відповідач стверджує, що ним не було допущено порушень при виплаті належних позивачу сум при звільненні позивача з органу прокуратури.

Крім того, відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до суду.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора України від 23 вересня 2016 року № 1315-ц ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення діяльності першого заступника та заступників Генерального прокурора України управління організаційно-аналітичного забезпечення діяльності керівництва Департаменту забезпечення діяльності керівництва Генеральної прокуратури України.

У зв`язку із зміною структури та штатного розпису наказом Генерального прокурора від 14 квітня 2017 року №456-ц ОСОБА_1 призначена заступником начальника відділу забезпечення діяльності заступників Генерального прокурора України управління забезпечення діяльності керівництва Департаменту забезпечення діяльності керівництва Генеральної прокуратури України, наказом Генерального прокурора від 22 травня 2017 року №29-шц назву посади змінено на заступника начальника відділу забезпечення діяльності заступників Генерального прокурора управління забезпечення діяльності керівництва Департаменту забезпечення діяльності керівництва.

В подальшому, наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №1129ц позивача звільнено з 18 жовтня 2019 року з посади заступника начальника відділу забезпечення діяльності заступників Генерального прокурора управління забезпечення діяльності керівництва Департаменту забезпечення діяльності керівництва Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Проте відповідачем при звільненні позивачки не здійснено з нею повного (остаточного) розрахунку.

Так, після звільнення ОСОБА_1 від відповідача продовжували надходити кошти на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в AT «Райффайзен Банк Аваль».

Зокрема, 22 жовтня 2019 року на картковий рахунок надійшли кошти в сумі 24878,96 грн. - призначення заробітна плата.

Пізніше, 31 жовтня 2019 року на картковий рахунок надійшли кошти в сумі 8125,42 грн. - призначення заробітна плата.

В подальшому, 21 листопада 2019 року на картковий рахунок надійшли кошти в сумі 86327,07 грн. - призначення заробітна плата.

З метою отримання належної та достовірної інформації позивач, як стверджує, упродовж 2020 року намагалась потрапити на особистий прийом до керівництва Офісу Генерального прокурора або кадрового підрозділу з метою отримання інформації та копій документів, проте у зв`язку з карантинними заходами в особистому прийомі їй було відмовлено в телефонному режимі.

Позивачем неодноразово через скриньку для звернень в приміщенні відповідача надсилались запити щодо походження коштів та остаточного розрахунку. Проте, як зауважує позивач, жодних відповідей від відповідача не надходило.

В подальшому представником позивача 04 березня 2021 року отримано відповідь від відповідача щодо розрахункових листів, які підтверджують здійснення виплат протягом жовтня та листопада 2019 року, хоча звільнено позивача 18 жовтня 2019 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон України №1697-VII) містить спеціальні норми щодо організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.).

Відповідно до частини першої статті 81 Закону заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України №1697-VII прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Пункт 9 частини першої статті 51 цього Закону передбачає, що прокурор звільняється з посади, зокрема, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Норми цього Закону є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Статтями 1, 3, 4 Кодексу законів про працю України установлено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Верховний Суд у постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення прокурорів, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з органів прокуратури.

Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (частина друга статті 116 КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 сформулював правовий висновок про те, що застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати належних працівникові сум на день звільнення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу щодо визначення строку для звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою працівникові належних йому при звільненні сум, та початку його перебігу.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що перебіг строку для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У правих висновках, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22), Верховний Суд звертає увагу на те, що середній заробіток згідно зі статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Суд звертає увагу, що про остаточний розрахунок позивач дізнався лише після отримання відповідних розрахункових листів, які направлені разом з відповіддю від 03 березня 2021 року №21-598, якими відповідач повідомив про суми, які були нараховані та виплачені позивачеві. При цьому, відповідач не спростував доводів позивача, що остання неодноразово намагалася отримати відповідь від органу прокуратури про остаточний розрахунок належних сум при її звільненні. Також відповідачем не надано доказів, що позивача було ознайомлено з відповідними розрахунковими документами під час звільнення з займаної посади 18 жовтня 2019 року.

Звернення позивача до суду мало місце (згідно відомостей на поштовому конверті) 20 квітня 2021 року.

Отже, позивач не пропустила строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами, а відтак клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає. При цьому, суд звертає увагу на помилкове звернення відповідача до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби, оскільки даний спір не стосується питань власне звільнення позивачки з органу прокуратури, а стосується безпосередньо питання невиплати всіх належних позивачці сум в день її звільнення.

Щодо суті спору суд вказує на наступне.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника, у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами) (Порядок №100).

Відповідно до пункту з) пункту 1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку №100 (Період, за яким обчислюється середня заробітна плата) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 3 розділу III Порядку (Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Пунктом 8 розділу IV Порядку №100 (Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати) встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до наявного у матеріалах справи листа Офісу Генерального прокурора №27/3-932 вих.21 від 11 березня 2021 року, нарахована позивачці заробітна плата за серпень 2019 року складала 39560,64 грн., та за вересень 2019 року - 36101,34 грн. Всього - 75661,98 грн.

Утім, згідно довідки Офісу Генерального прокурора від 11 травня 2021 року №21-377зп нарахована позивачці заробітна плата за серпень 2019 року складала 36101,34 грн., та за вересень 2019 року - 36101,34 грн, а всього 72202,68 грн.

Як пояснює відповідач, відповідно до підпункту «б» пункту 4 розділу III Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Сума за серпень у розмірі 3459,30 грн. є одноразовою грошовою премією до державного свята - Дня Незалежності України, а тому і зазначено в довідці Офісу Генерального прокурора від 11 травня 2021 року №21-377зп, що нарахована позивачці заробітна плата за серпень 2019 року складала 36101,34 грн.

Кількість робочих днів у серпні 2019 року становила 21; у вересні 2019 року - 21; загалом 42 робочі дні.

Сума середньоденної заробітної плати становить 1719,11 грн. (72202,68 грн. : 42 робочі дні).

Сума середньої заробітної плати становить 36101,31 грн (1719,11 грн. х 21 (середня кількість робочих днів)).

Позичку звільнено з посади 18 жовтня 2019 року.

З наданої позивачем довідки про рух коштів за рахунком ОСОБА_1 вбачається, що 22 жовтня 2019 року була проведена «Дата операції/Дата обробки операції» як заробітна плата у розмірі 24 878,96 грн.

Відповідач наголошував що «Станом на 18.10.2019 опрацьовано всі первинні документи, на підставі яких здійснено повний розрахунок з ОСОБА_1 . Отже, здійснивши 18.10.2019 остаточний розрахунок належних їй сум, Генеральною прокуратурою України у перший же робочий день після вихідних (19.10.2019 - субота, 20.10.2019 - неділя) було здійснено перерахування до Державної казначейської служби України, де на обслуговуванні перебуває Генеральна прокуратура України, для здійснення перерахування коштів в АТ Райффайзен Банк Аваль, у якому вона мала відкритий особовий рахунок та перебувала на зарплатному картковому обслуговуванні.».

Утім, наведені доводи відповідача судом відхиляються, оскільки в силу частини першої статті 116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, відповідач мав саме виплатити, зокрема суму у розмірі 24 878,96 грн., в день звільнення позивачки - 18 жовтня 2019 року.

Відтак, відповідачем неправомірно здійснена затримка у виплаті заробітної плати при звільненні на 2 робочі дні (оскільки 18 жовтня 2019 року вважається останнім робочим днем, 22 жовтня 2019 року отримано суму 24 878,96 грн. отже з 18 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2019 року включно - 2 робочі дні).

Розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток за цей період становить 3438,22 грн (1719,11 грн х 2).

Що стосується надходження на рахунок позивачки сум 31 жовтня 2019 року у розмірі 8 125,42 грн та 21 листопада 2019 року у розмірі 86327,07 грн., суд звертає увагу на таке.

З розрахункових листів та пояснень відповідача вбачається, що сума 8125,42 грн. є премією за жовтень 2019 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 % посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Підстави і порядок преміювання прокурорів, слідчих, працівників, що виконують функції з обслуговування, службовців, робітників органів прокуратури, працівників Національної академії прокуратури України (далі - працівники), а також членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - члени Комісії) визначає Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 09 серпня 2017 року №234, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2017 року за № 1028/30896.

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу I Положення преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.

Премії виплачуються працівникам та членам Комісії на підставі наказів Генеральної прокуратури України, керівників регіональних прокуратур, ректора Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

За змістом розділу ІІ «Порядок преміювання працівників та членів Комісії» Положення бухгалтерські служби обраховують середньовизначений розмір премії у відсотках і не пізніше 17 числа кожного місяця доводять його до відома кадрових підрозділів відповідних органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Щомісяця, до 17 числа, перший заступник або заступник Генерального прокурора, перші заступники або заступники керівників регіональних прокуратур, перший проректор чи проректор Національної академії прокуратури України, які згідно з розподілом обов`язків відповідають за організацію бухгалтерських служб, погоджують відповідно з Генеральним прокурором, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України середньовизначений розмір виплати, який спрямовується на преміювання працівників.

Рапорт про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі погоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України і до 18 числа кожного місяця передається до кадрового підрозділу.

На підставі цих пропозицій кадровими підрозділами, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів готуються проекти відповідних наказів про виплату середньовизначеного розміру премії із зазначенням працівників, членів Комісії, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

З наведеного вбачається, що до 17 числа кожного місяця погоджуються з керівником органу прокуратури середньовизначений розмір виплати, який спрямовується на преміювання працівників, обраховуються бухгалтерськими службами середньовизначений розмір премії та доводиться до відома кадрових підрозділів відповідних органів прокуратури, і як слідує з норм Положення, після 17 числа кожного місяця (або в цей день, норми Положення не містять чітко визначної дати) кадровими підрозділами готуються проекти наказів.

В подальшому, відповідно, наказ виноситься керівником органу. При цьому, Положення не містить чітко встановленої дати для ухвалення керівником відповідного наказу про преміювання працівників.

Також слід звернути увагу, що як слушно наголосив представник відповідача, норми Положення не містять обов`язку для керівника приймати наказ про преміювання окремо для конкретно визначеного працівника, в тому числі і для такого, що звільняється.

Наказ про встановлення розміру преміювання прокурорських працівників Генеральної прокуратури України за жовтень 2019 року, як вказує відповідач, виданий 29 жовтня 2019 року за №90-зц.

Отже отримання позивачем на свій рахунок суми 8125,42 грн 31 жовтня 2019 року судом не вбачається як неправомірна затримка у виплаті позивачці належних їй сум при звільненні, оскільки преміювання працівників прокуратури здійснюється у відповідності з положеннями нормативного акту, яким регламентовано порядок дій відповідних осіб.

Стосовно суми у розмірі 86327,07 грн, отриманої позивачем 21 листопада 2019 року, су звертає увагу на наступне.

З розрахункових листів, Розрахунку від 23 жовтня 2019 року на перерахування коштів із державного бюджету за КПКВ 2501200 для проведення виплати допомоги у трикратному розмірі постраждалим громадянам, які працюють у Генеральній прокуратурі України, виписок по рахунках за 15 листопада 2019 року та 21 листопада 2019 року, вбачається, що вказана сума є виплатою допомоги у трикратному розмірі постраждалим громадянам, які працюють у Генеральній прокуратурі України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14) надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у міста (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: виплата допомоги у трикратному розмірі середньомісячної заробітної плати у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також збереження за їх бажанням посадового окладу, тарифної ставки (окладу) на новому місці роботи відповідно до пункту 7 частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 21, пункту 1 частини першої статті 22 Закону.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

Відповідно до пунктів 5 та 6 Порядку соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями (далі - підприємства) відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів та кількості громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення (за наявності), місця проживання (перебування), ідентифікаційного номера.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів.

Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

Отже, до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства тільки подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, а вже потім уповноважений орган після їх перевірки, обліку, реєстрації подає органам Казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків.

З наведеного сліду, що 18 жовтня 2019 року, тобто у день звільнення, позивачка жодним чином не могла отримати відповідні суми в силу наведених вище положень Закону 796 та Порядку №936, при цьому за відсутності вини органу, з якого звільняється.

Таким чином, виплата позивачці премії 31 жовтня 2019 року у розмірі 8 125,42 грн та 21 листопада 2019 року у розмірі 86327,07 грн. допомоги згідно з положеннями Закону №796, не є порушенням відповідачем вимог статті 116 КЗпП України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку те, що такий підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 3438,22 грн.

Оскільки позивач згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме 3438,22 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко