Справа № 120/5870/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

05 жовтня 2022 р. Справа № 120/5870/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

28.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що після смерті свого сина ОСОБА_2 (курсанту четвертого курсу льотного факультету солдат Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба), яка наступила в результаті авіакатастрофи при виконанні обов`язків військової служби, звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення - "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Листом №3657 від 06.07.2022 року Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації повідомило про відмову у встановленні позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, мотивуючи відмову відсутністю правових підстав для встановлення зазначеного статусу, оскільки смерть ОСОБА_2 не пов`язана із захистом Батьківщини.

На думку позивача такі дії відповідача є протиправними, у зв`язку з чим вона звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.08.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що причина смерті сина позивача не по`язана із захистом Батьківщини, відтак, відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Крім цього, 31.08.2022 року надійшла заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтовуючи яку вказав, що 02.12.2020 року позивач звернулась до управління праці та соціального захисту населення Оратівської районної державної адміністрації за отриманням статусу та посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Листом №18 від 15.01.2021 року управління відмовило позивачу у встановленні такого статусу та отриманні відповідного посвідчення.

Відтак, на думку представника відповідача, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. Враховуючи викладене, просив адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

09.09.2022 року позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначила, що вважає доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Додатково зазначила, що іншим членам сімей загиблих курсантів встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видано відповідні посвідчення.

14.09.2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначив, що неодноразову практику помилкової видачі органами соціального захисту населення посвідчень ветеранів війни особам та членам сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни особам, які не мають відношення до ветеранів війни.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, наступні фактичні обставини.

Відповідно до посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби серії НОМЕР_1 , позивач є матір`ю ОСОБА_2 - курсанта четвертого курсу льотного факультету, солдат Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба, який загинув в результаті авіакатастрофи 25.09.2020 року.

02.12.2020 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Оратівської районної державної адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі відповідного посвідчення - "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Листом №18 від 15.01.2021 року позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки причина смерті сина позивача не пов`язана із захистом Батьківщини.

16.01.2021 року розпорядженням голови Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області №7 "Про реорганізацію структурних підрозділів Оратівської районної державної адміністрації" припинено Управління праці та соціального захисту населення Оратівської районної державної адміністрації шляхом приєднання до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації.

28.04.2021 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі відповідного посвідчення.

Листом №2951 від 14.05.2021 року позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки причина смерті сина позивача не пов`язана із захистом Батьківщини.

01.07.2022 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом №3657 від 06.07.2022 року позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і роз`яснено, що згідно чинного законодавства позивач має право на отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та рекомендовано звернутись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для встановлення такого статусу.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, а також особливості забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна (частина 1 статті 18 Закону №3551-XII).

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджене постановою Кабінету міністрів України від 12.05.1994 року №302.

Пунктом 4 цього Положення передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

У абзаці 2 пункту 7 цього Положення зазначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Розділ 11 Закону України №3551-ХІІ визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, п. 21 якого визначає порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузії, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.

Згідно підпункту "а" пункту 21.5 пункту 21 вказаного Положення Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Водночас, відповідно до підпункту "б" пункту 21.5 пункту 21 цього Положення визначено формулювання постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, - «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби», - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане тим, хто пройшов медичний огляд (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.

Отже, обов`язковою умовою для надання особі статусу ветерана війни є наявність відповідної постанови ВЛК із висновком про те, що смерть пов`язана із захистом Батьківщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був курсантом четвертого курсу льотного факультету, солдатом Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба, призваний на військову службу 26.07.2016 року.

Згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №459 від 15.10.2020 року, травма та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Разом з тим, спірним є встановлення факту настання смерті в наслідок виконання обов`язків військової служби в контексті статті 4 Закону України №3551-ХІІ (під час воєнних дій), оскільки в іншому випадку особа не може вважатись ветераном війни.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що син позивача ОСОБА_2 загинув у мирний час, при цьому останній не приймав участі у захисті Батьківщини та не перебував в районні проведення воєнних дій.

Крім цього, як вже зазначалось судом, згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №459 від 15.10.2020 року, травма та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, яка не може бути належним доказом, оскільки не містить відомостей про причинний зв`язок смерті сина позивача із захистом Батьківщини, не підтверджує перебування останнього на фронті чи в районні проведення воєнних дій у складі діючої армії.

Також, в матеріалах справи відсутня відповідна постанова ВЛК, яка б підтверджувала причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_2 не мав за життя статусу ветерана війни, загинув в мирний час, не приймав участь у захисті Батьківщини, не перебував на фронті чи в районі воєнних дій, відсутні підстави для встановлення позивачу, як матері ОСОБА_2 , статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 30.09.2019 року у справі №824/32/19-а.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає протиправною відмову відповідача, виражену у листі №3657 від 06.07.2022 року про відмову у встановленні позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

В той же час, з адміністративним позовом позивач звернулась 28.07.2022 року, тобто в межах шестимісячного строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем передбаченого законом строку звернення до суду і що такий строк необхідно обраховувати з моменту першої відмови у встановленні позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - з січня 2021 року, оскільки в межах даної адміністративної справи судом досліджується правомірність відмови Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації від 06.07.2022 року.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації (вул. Грибоєдова, 10а, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович