Справа № 161/4096/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/4096/22 пров. № А/857/11451/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2022 року (суддя першої інстанції Гринь О.М., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 604979 від 24.03.2022.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2022 року позов задоволено частково. Скасовано постанову заступника командира роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Арсенюка В.Д. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 604979 від 24.03.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 496,20 грн судового збору.

Не погодившись рішенням суду, вважаючи таке незаконним, необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, його оскаржило Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції. Просить скасувати рішення від 14.07.2022 та ухвалити нове про відмову у позові. В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що підставою винесення спірної постанови було повідомлення громадянина ОСОБА_2 на лінію « 102» про факт порушення правил дорожнього руху транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 та перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, з повідомленням напрямку руху, в якому слідує даний автомобіль. Також ОСОБА_2 повідомив, що він продовжує рух за ним. Даний факт мав місце о 15 год. 35 хв. 24.03.2022 року. Відеозапис з нагрудних відеореєстраторів поліцейських розпочинається о 15 год. 52 хв. 24.03.2022 відразу після прибуття на місце виклику. Часові проміжки були встановлені відповідно до реальних подій, які відбувалися послідовно одна за одною в невеликих часових проміжках. У ході перевірки документів виявилось, що водієм транспортного засобу Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 , який постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2022 позбавлений права керування транспортними засобами. Відповідач стверджує, що на відеозаписі з нагрудних відеокамер поліцейських з назвою «export-aha4z» о 16:12 год 24.03.2022 зафіксовано факт відібрання пояснень в заявника ОСОБА_2 . Доказів щодо підтвердження, що скло в дверцятах автомобіля Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , затоновано немає, а отже даний факт не може бути взятий для спростування слів заявника ОСОБА_2 , який повідомив суду, що вікно в автомобілі було приспущене і салон добре проглядався, водія він бачив чітко. Отже, апелянт вважає, що факт адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, підтверджується: постановою серії БАБ № 604979 від 24.03.2022; відеозаписом export-aha4z з технічного приладу, портативного відеореєстратора, на якому зафіксовано порядок розгляду справи щодо позивача, також на ньому зафіксовано як заявник відразу впізнає водія, який керував т/з Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 та надає пояснення по даному факту; поясненнями свідка ОСОБА_2 , який сам виявив порушення правил дорожнього руху і запідозрив, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння і чітко вказав, що саме гр. ОСОБА_1 перебував за кермом т/з Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 24.03.2022 о 15.35 год. Таким чином, адміністративне стягнення застосовано поліцейським у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову були відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача Соколова К.Ю. підтримала вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Представник позивача Давидов О.В. заперечив вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною заступником командира роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Арсенюком В. Д., серії БАБ № 604979 від 24.03.2022 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Із вказаної постанови видно, що 24 березня 2022року о 15 год. 35 хв. по вул.Набережна в м. Луцьку ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України.

Також встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в основу доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суб`єкт владних повноважень поклав свідчення ОСОБА_2 , однак у матеріалах справи відсутні відомості про належне документування таких свідчень свідка суб`єктом владних повноважень на місці події. Отже, оскаржувана постанова не містить вказівки на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, зазначення мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Надаючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із матеріалів справи встановлено, що суб`єкт владних повноважень, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, зазначає в оскаржуваній постанові лише такий доказ як «відео з бодікамери».

Суд апеляційної інстанції, дослідивши відеозапис, наданий стороною відповідача, встановив, що події, які зафіксовані суб`єктом владних повноважень на цей відеозапис жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Так, із вищевказаного відеодоказу встановлено, що екіпаж поліції прибув до місцезнаходження автомобіля Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , за вказівкою громадянина ОСОБА_2 , який раніше звернувся на лінію « 102» та повідомив, що водій цього автомобіля вчинив аварійну ситуацію на дорозі. Саме ОСОБА_2 зустрів екіпаж поліції та показав їм автомобіль, який стояв припаркованим на території приватного підприємства по вул. Романюка в м. Луцьк.

При цьому транспортний засіб Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , стояв нерухомим, жодних осіб біля нього не було. Відеозаписом зафіксовано лише хід розгляду справи суб`єктом владних повноважень відносно ОСОБА_1 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнавав та заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 надав показання про те, що 24 березня 2022 року по вул. Набережна в м. Луцьк водій автомобіля Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , «підрізав» його на дорозі та, на його думку, керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. А тому, він зателефонував на лінію « 102» та почав їхати за цим транспортним засобом. ОСОБА_2 вказав, що переслідуваний ним автомобіль заїхав на приватну територію по вул. Романюка в м. Луцьк і там припаркувався. Момент, коли водій виходив з цього транспортного засобу він не бачив. Разом з тим, ОСОБА_2 зазначив, що впізнав особу, яка керувала транспортним засобом (як було встановлено пізніше ним виявився ОСОБА_1 ), оскільки по вул. Набережна в м. Луцьк він зрівнявся на дорозі з автомобілем Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , та побачив водія цього автомобіля. ОСОБА_2 підтвердив, що саме він вказав поліції на ОСОБА_1 .

Однак, вищевказані показанням свідка піддаються об`єктивному сумніву.

Так, позивач стверджував, що скло в дверцятах автомобіля Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , затоновано, а тому роздивитись водія вказаного автомобіля, тим більше під час руху, не виявляється можливим.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що автомобіль Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , належить фірмі «Пепта», де він працює водієм, та використовується в службових цілях. 24 березня 2022 року він керував цим транспортним засобом (точний час не пам`ятає), закінчивши роботу, він припаркував автомобіль на території фірми та залишив ключі бухгалтеру ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що автомобіль Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , використовується в службових цілях фірми лише водієм ОСОБА_3 .

Отже, фактично в основу доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, суб`єкт владних повноважень поклав свідчення ОСОБА_2 , однак в матеріалах справи відсутні відомості про належне документування таких свідчень свідка суб`єктом владних повноважень на місці події. Жодних письмових свідчень ОСОБА_2 до спірної постанови не додано. Крім того, вищевказані покази свідка ОСОБА_2 різняться від показів інших свідків, таких як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Із наявного в матеріалах справи відеозапису не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , 24 березня 2022 року о 15 год. 35 хв. по вул.Набережна в м. Луцьку.

Також інших належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП України, на чому було вірно наголошено судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 604979 від 24.03.2022.

За таких обставин, суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 06.10.2022.