Справа № 260/2120/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 рокуСправа № 260/2120/22 пров. № А/857/11475/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року (суддя Гебеш С.А., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУПФ) звернулося до суду із позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі Управління ) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01.06.2022 ВП №67733291 (далі Постанова).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що державний виконавець при винесені оскаржуваної Постанови належним чином не перевірив як факт виконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідив поважності невиконання такого чи виконання не в повному обсязі, а тому така Постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Третя особа, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час винесення оскаржуваної Постанови рішення суду боржником не виконано за відсутності поважності причин, визначеної судом, а тому відповідачем правомірно накладено штраф, з метою забезпечення реального виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП №67733291.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі №260/4603/20 (далі Рішення суду) визнано протиправною бездіяльність ГУПФ як державного органу України, залученого до процедури призначення, обчислення, перерахунку пенсій осіб, щодо здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 , пенсії з 01.01.2016 року (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії), як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. Зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , пенсії з 01.01.2016 (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії), як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законами, що наведені вище.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2021 року (далі Постанова суду) Рішення суду скасовано в частині задоволення позовних вимог з 01.01.2016 по 27.06.2020 та в цій частині залишено позовну заяву без розгляду. В решті Рішення суду залишено без змін.

У Постанові суду зазначено, що оскільки позивач пропустив строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 по 27.06.2020 (дата направлення позовної заяви до суду, а відтак перерахунок та виплату пенсії слід здійснювати з 28.06.2020.

Державним виконавцем Управління 07.12.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67733291.

Як вбачається із вказаної постанови такою зобов`язано боржника виконати Рішення суду протягом 10 робочих днів.

ГУПФ надіслало на адресу відповідача лист від 15.12.2021 № 0700-0404-5/49864 (далі - Лист) в якому зазначено, що Рішення суду виконано в добровільному порядку, а саме: стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 з грошового забезпечення поліцейського, визначеного у довідці від 20.03.2018 № 4826 наданій Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - Довідка) для перерахунку, яка міститься в матеріалах пенсійної справи. В результаті перерахунку розмір пенсії не змінився.

Однак, державний виконавець вказує на те, що із відповіді ГУПФ встановлено, що після здійснення перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача не змінився, що свідчить, що боржником, під час здійснення перерахунку, не враховано висновки викладені у Рішенні суду, на підставі якого видано виконавчий лист від 16.09.2021 (далі - Виконавчий лист), а отже, дане рішення суду вважається не виконаним.

У зв`язку з чим, державним виконавцем винесено Постанову якою за невиконання Рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн; зобов`язано ГУПФ виконати Рішення суду протягом десяти робочих днів, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, у відповідності до статті 382 Кримінального кодексу України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно зі статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 частини першої статті 3 Закону передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У випадку встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником - юридичною особою рішення суду без поважних причин, він наділений повноваженнями щодо винесення постанови про накладення на такого боржника штрафу.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону).

Стаття 75 Закону передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу зазначених вище норм права можна дійти висновку про те, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Також, апеляційний суд зазначає, що встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції враховує, що із змісту оскарженої Постанови вбачається, що така винесена на підставі статей 63, 75 Закону, у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Разом з тим, зі змісту Листа боржник повідомив виконавця, що Рішення суду виконано в добровільному порядку та здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії на підставі Довідки. В результаті перерахунку розмір пенсії не змінився.

При цьому, те що зазначено у Постанові, що з Рішення суду, на підставі якого видано Виконавчий лист, визнано протиправними дії ГУПФ, як державного органу України, залученого до процедури призначення, обчислення, перерахунку пенсій осіб, звільнених з органів внутрішніх справ України, а саме: у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.01.2016 пенсії за посадою, яку займав позивач перед звільненням з органів внутрішніх справ України, із врахуванням розміру посадового окладу 3400 грн на місяць; доплати до посадового окладу 50% - 1700 грн, окладу по військовому або спеціальному званню 2400 грн.; процентної надбавки за вислугу років у розмірі 40% грошового утримання 3000 грн; щомісячна надбавка 100% - 10500 грн; таємність 10% від окладів 510 грн.; доплати за особові умови служби 50 % грошового утримання 3750 грн.; доплати у розмірі 100% пенсії за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих 45422,96 грн; доплата за слідчу роботу 25% грошового утримання 3750 грн; доплата за безперервну службу 90% до грошового забезпечення 66990 грн; премії 33,3% - 47093,84 грн; а всього із суми місячного грошового забезпечення 188516,8 грн, при розмірі пенсії 76%, сума пенсії становить 143 272,77 грн, а також зобов`язано здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум), апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що вказані суми нічим не підтверджені і викладені у Рішенні суду лише зі слів та доводів позивача, ОСОБА_1 . Натомість у Довідці на підставі якої і здійснювався відповідний перерахунок, зазначено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 складається із посадового окладу 3400 грн; окладу за військовим званням 2400 грн, надбавки за стаж 2900 грн, надбавки за службу в умовах режимних обмежень 340 грн, премія 1070,34 грн. Усього 10110,34 грн. Решта сум, що наведені позивачем у позові та відповідно викладені у Рішенні суду та які мали би складати 143272,77 грн грошового забезпечення не включені до складу грошового забезпечення та закріплені у відповідній довідці про розмір грошового забезпечення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу відповідача на те, що Рішення суду з урахуванням Постанови суду в частині задоволення позовних вимог з 01.01.2016 по 27.06.2020 залишено без розгляду, проте держаним виконавцем у Постанові цьому оцінки не надано та не досліджено питання чи виконано Рішення суду у межах того строку який визначений Постановою суду.

До того ж у резолютивній частині Рішення суду жодних розрахунків із зазначенням конкретних сум з яких мав би здійснюватися перерахунок пенсії також не вказано, а тому у Постанові недоцільно зазначено, що сума пенсії становить 143272,77 грн.

ГУПФ перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання Рішення суду проведений на підставі тих документів, які були наявні у матеріалах справи, а саме грошового атестата та Довідки.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд не вбачає факту невиконання позивачем Рішення суду без поважних причин, оскільки матеріалами справи стверджується факт вчинення позивачем дій на виконання Рішення суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної Постанови та необхідності її скасування, що є достатнім способом захисту порушеного права позивача.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За змістом частини третьої статті 139 КАС при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги не підлягають стягненню з відповідачів.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції здійснив не правильне застосування норм матеріального права, та виходячи із обставин справи дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, а тому з урахуванням наведених вище висновків апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01 червня 2022 року ВП №67733291.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний

Повне судове рішення складено 6 жовтня 2022 року.