Справа № 620/6323/22
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року Чернігів Справа № 620/6323/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови від 11.07.2022 та від 03.08.2022 ВП №67030372, винесені державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Данілевським О.М. та Леньком А.М. про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії головних державних виконавців щодо винесення постанов про накладення штрафу є незаконними, а постанови про накладення штрафу підлягають скасуванню, оскільки відсутнє відповідне фінансування, що не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд ухвалою від 27.09.2022 відкрив провадження у справі та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановив відповідачу 2денний термін, з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Розгляд справи просив провести без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Розгляд справи просив провести без його участі. Через канцелярію суду подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наявність підстав для застосування до боржника санкцій за невиконання рішення суду, у вигляді прийняття постанови про накладення штрафу.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження ВП №67030372 з виконання виконавчого листа №620/2515/21 виданого 12.08.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом про: «зобов`язати Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

Дане виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 06.10.2021. Відповідно до вимог ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність боржнику виконати рішення протягом 10 робочих днів.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до відкриття виконавчого провадження вживались заходи, у межах наданих повноважень, для виконання даного рішення в частині виплати недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, а саме листами від 02.07.2021 №02-11/4372 та від 18.08.2021 №02-11/5116 позивач звертався до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації з проханням виділення коштів для виконання рішення в частині здійснення виплати зазначеної допомоги.

23.10.2021 державним виконавцем здійснено перевірку виконання боржником судового рішення, за результатами якої складено акт про те, що боржником здійснено нарахування стягувачу недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в сумі 6800,00 грн. Нарахована сума допомоги стягувачу не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів та черговістю здійснення виплат, встановленою Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №902.

10.11.2021 листом №08-37/7143 відповідача повідомлено про те, що кошти на рахунку Центру відсутні. При надходженні коштів для забезпечення виконання рішення суду, виплата буде проводитися у відповідності до Порядку №902. Також додано перерахунок від 18.06.2021 та виписку за 03.11.2021.

11.07.2022 державним виконавцем здійснено перевірку виконання боржником судового рішення, за результатами якої складено акт про те, що боржником здійснено нарахування стягувачу недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в сумі 6800,00 грн. Нарахована сума допомоги стягувачу не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів та черговістю здійснення виплат, встановленою Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №902 та цього ж дня винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн.

03.08.2022 здійснено повторну перевірку виконання боржником судового рішення, за результатами якої складено акт державного виконавця про те, що виплата нарахованої суми грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі 6800,00 стягувачу не виплачена та винесено постанову від 03.08.2022 про накладення на боржника штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Позивач, отримавши зазначені вище постанови та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Згідно п.1, 16 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення законодавства в контексті цієї справи свідчать про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 02.2009).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з викладеного, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Як встановлено судом, позивачем частково виконано рішення суду, а саме: проведено перерахунок розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням вже виплаченої суми. Сума допомоги, яку необхідно доплатити, становить 6 800,00 грн (а.с.4). Проте, виплата донарахованої суми не відбулася за відсутністю виділених асигнувань для забезпечення виконання рішень суду, про що було повідомлено державного виконавця у встановлений строк.

Також, суд звертає увагу, що позивач зі свого боку вживав заходів та направляв листи до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації з проханням виділення коштів для виконання рішення в частині здійснення виплати зазначеної допомоги.

Відтак, часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні статей Закону України «Про виконавче провадження», що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Крім того, суд зазначає, що розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 2020 року був визначений в постанові Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 в розмірі 1390 грн.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 27.02.2020 норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з 27.02.2020 застосовуються положення статті 12 Закону №3551-XII в редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Суд наголошує, що станом на момент визначення бюджетних асигнувань, які виділялися Державою на кінець 2019 року для виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 прийнято не було.

Тобто, відповідно до вищезазначених правових положень та обставин справи, суд вважає відсутніми обґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, адже невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Враховуючи те, що бюджетних асигнувань не вистачає на виплату сум за рішеннями судів, а додаткові кошти з Державного бюджету на виконання рішень судів не виділяються або виділяються в недостатній кількості для покриття всіх потреб щодо виплати заборгованості за рішеннями судів, внаслідок чого Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 26.08.2021 №902 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду», якою врегульовано черговість виконання рішень за датою їх надходження до божника, суд вважає, що у позивача були поважні причини невиконання судового рішення, а тому оскаржувані постанови про накладення штрафу, прийняті відповідачем передчасно, відповідно наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, а тому позов слід задовольнити повністю.

Оскільки спір вирішено на користь позивача, який в даних правовідносинах не виступає суб`єктом владних повноважень, враховуючи положення ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачену суму судового збору належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн від 11.07.2022 ВП №67030372.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн від 03.08.2022 ВП №67030372.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат судові витрати у розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 06.10.2022.

Позивач - Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (проспект Миру,116-А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005, код 03190840);

Відповідач Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000, ).

Суддя Л.О. Житняк