Справа № 500/1157/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1157/22 пров. № А/857/10420/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника відповідача Микитюк І.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Осташ А.В.,

час ухвалення рішення 11:24:54,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 03 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 »; зобов`язати прийняти рішення про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:001:0032 та передачу її у власність; стягнути з відповідача на його користь 85000 грн моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » йому вкотре відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га та передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради. Вказує, що підставами для відмови зазначено: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів; при заяві гр. ОСОБА_1 відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; існуюче цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; продано на земельних торгах (аукціоні) право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту села Забойки на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та укладено і підписано договір оренди землі від 22 листопада 2021 року. Зазначає, що фактично однією з підстав відмови стала та сама підстава, що й раніше проведення земельного аукціону, стосовно якої надав правову оцінку суд апеляційної інстанції у справі № 500/2183/21, що свідчить про фактичне ігнорування висновків суду апеляційної інстанції та його неповне виконання. Щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, вважає, що даний факт може бути підставою для відмови лише у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не під час затвердження проекту землеустрою, яка є іншим етапом приватизації земельної ділянки, відтак відмова у затвердженні проекту землеустрою із зазначенням даної підстави є незаконною та такою що суперечить вимогам закону. Вважає, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність іншій особі з подальшим наданням цієї ділянки у власність, суперечить положенням ч. 5 ст. 116 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відтак, вказані обставини є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, встановлені рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 500/2183/21, щодо дотримання позивачем усіх передбачених вимогами закону умов для отримання ним дозволу на затвердження проекту землеустрою. Вказує, що судом першої інстанції не застосовано ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції до 27 травня 2021 року), ст. 32 Закону України «Про оренду землі», які підлягали застосуванню. Звертає увагу на те, що після завершення торгів, тобто продаж на аукціоні права оренди на земельну ділянку (факт завершення торгів) та передача в оренду, не є перешкодою у передачі цієї земельної ділянки у власність позивача. Даний висновок повністю кореспондується з положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка визначає, що зміна власника не є підставою для припинення права користування земельною діялнкою та припинення укладеного договору оренди землі чи зміну умов оренди.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що підставою для відмови стало те, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, було продано на земельних торгах (аукціоні) право оренди на земельну ділянку. Протоколом про результати земельних торгів визначено переможця земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0032, договір оренди землі укладено 22 листопада 2021 року і переможцем торгів сплачено ціну продажу земельної ділянки. Звертає увагу на те, що відповідні майнові права на обрану земельну ділянку, так само, як і легітимні очікування на виникнення таких прав наразі у позивача відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання не прибули, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 500/2183/21 визнано протиправним та скасовано рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09 квітня 2021 року № 171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:001:0032. Зобов`язано Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 березня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер :01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства.

На виконання зазначеної постанови, відповідачем прийнято рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 », яким позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га та її передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0032, а саме сільська рада вирішила:

Відмовити гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області у відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів. При заяві гр. ОСОБА_1 від 09.03.2021 року відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області. Згідно з відомостей з Державного земельного кадастру існуюче цільове призначення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ст.ст. 134-138 Земельного кодексу України та на підставі протоколу земельних торгів від 15.11.2021 продано на земельних торгах (аукціоні) право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту села Забойки на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та укладено і підписано договір оренди землі від 22.11.2021 (а.с.20).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень, вчиненням дій чи бездіяльністю порушуються права позивача.

Відповідно до пунктц 1 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Відповідно до п. 2 цієї ж статті, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України, позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 КАС України, відповідач суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як визначено у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Натомість, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу особи. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням існуючого приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем суб`єкт владних повноважень.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України (надалі ЗК України), пункту 1 частини першої статті 17 КАС України роз`яснив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З матеріалів справи слідує, що предметом даного спору є визнання протиправним та скасування рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » та зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:001:0032 та передачу її у власність.

Також судом першої інстанції встановлено, що на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 59-ОТГ від 16 грудня 2020 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», відповідно до ст. 15-1, 1 17, 122, 148-1 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», Постанови Кабінету міністрів України № 1113 від 16 листопада 2020 року «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказу Держгеокадастру України від 17 листопада 2020 року № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності» згідно додатку з державної у комунальну власність Підгороднянської сільської ради було передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 6,4600 га, які розташовані на території колишньої Почапинської сільської ради, зокрема спірну земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0032 площею 1,615 га за актом приймання-передачі, як землі запасу - 16.00 земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам (згідно Класифікації видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ)) (а.с.70).

Вказаний акт із Наказом були підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки. При цьому у розділах додатку до Наказу «Відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку (користувач)» та «Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки» зазначено про відсутність обмежень чи обтяжень щодо спірної земельної ділянки.

27 січня 2021 року Державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права комунальної власності відповідача на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0032 площею 1,615 га із розміром частки 1/1.

Підпунктом 1.7 пункту 1 рішення восьмої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради № 161 від 09 квітня 2021 року «Про визначення переліку земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок шляхом продажу на земельних торгах права оренди на них на території Підгороднянської сільської ради», керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 134-138 Земельного кодексу України, земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0032 площею 1,6150 га категорія - землі запасу, які ненадані у власність або користування включено до переліку земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону та пунктом 8 рішення дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки комунальної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення землі запасу (аркуш справи

14 травня 2021 року пунктом 1 рішення восьмої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради № 200 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», затверджено проект землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0032 для продажу права оренди терміном на 7 років на земельних торгах у формі аукціону (а.с.75).

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-021 від 09 червня 2021 року підтверджено внесення відомостей до Державного земельного кадастру відносно земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0032 з видом використання та цільовим призначенням - 01.01 для ведення товарного- сільськогосподарського виробництва.

Згідно з рішенням восьмої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради № 310 від 13 липня 2021 року «Про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1650 га за межами населеного пункту села Забойки на території Підгороднянської сільської ради» вирішено продати спірну земельну ділянку на аукціоні та затверджено стартову ціну, крок аукціону та умови оренди (а.с.79).

Протоколом про результати земельних торгів від 15 листопада 2021 року, визначено переможця земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0032, 22 листопада 2021 року переможцем торгів сплачено ціну продажу земельної ділянки (а.с. 80) та укладено договір оренди землі від 22 листопада 2021 року (а.с. 82).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 500/2183/21 визнано протиправним та скасовано рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09 квітня 2021 року № 171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:001:0032. Також, зобов`язано Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 березня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер :01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства.

На виконання зазначеної постанови, відповідачем прийнято рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 », яким позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га та її передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0032, а саме сільська рада вирішила:

Відмовити гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області у відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів. При заяві гр. ОСОБА_1 від 09.03.2021 року відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області. Згідно з відомостей з Державного земельного кадастру існуюче цільове призначення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ст.ст. 134-138 Земельного кодексу України та на підставі протоколу земельних торгів від 15.11.2021 продано на земельних торгах (аукціоні) право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,6150 га кадастровий номер :01:001:0032 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту села Забойки на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та укладено і підписано договір оренди землі від 22.11.2021 (а.с.20).

Проаналізувавши вищевказані обставини справи, колегія суддів констатує, що на час повторного розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 500/2183/21 23 грудня 2021 року, відповідачем на підставі протоколу земельних торгів від 15 листопада 2021 року продано на земельних торгах (аукціоні) право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:001:0032.

Як наведено вище, спірна земельна ділянки на час повторного розгляду заяви була сформована з цільовим призначенням для ведення товарного господарства і може передаватись лише в користування (ст. 121 Земельного кодексу України - відсутність в переліку земельних ділянок для передачі у власність межах норм безоплатної передачі відведених для товарного сільськогосподарського виробництва). Діючим є договір оренди землі від укладений 22 листопада 2021 року за результатами проведено аукціону 15 листопада 2021 року (а.с.82-84).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди землі від 22 листопада 2021 року Підгороднянська сільська рада на підставі протоколу земельних торгів № LRE001-UA-579 від 15 листопада 2021 року надає, а ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,6150 га.

Згідно з п.3.1 Договору оренди землі договір укладено на 7 років.

Таким чином, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, належить на праві користування третій особі, а саме ОСОБА_2 .

Хоч позивач і оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, однак провідним мотивом цих вимог є бажання отримати результат, який у кінцевому підсумку має призвести до поновлення (зміни, виникнення) права власності позивача на одну й ту саму земельну ділянку щодо якої прийнято рішення сільською радою відносно третьої особи, тобто фактично у даних правовідносинах має місце спір між позивачем і третьою особою стосовно права власності (користування) земельною ділянкою.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У пункті 11 постанови від 17 лютого 2021 року у справі № 813/1009/17 Велика Палата Верховного Суду навела висновок, згідно з яким: «…якщо під час розгляду справи фактично відбулася зміна предмета спору настільки, що дії чи рішення суб`єкта владних повноважень вичерпали свою управлінську владну функцію, трансформувалися і насправді набули іншої природи правовідносин, на які правила адміністративного судочинства не поширюються, то у такому випадку адміністративний суд повинен закрити провадження у справі і не вправі розглядати вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію і по суті більше не порушує чиїхось прав чи свобод. У протилежному випадку судовий розгляд за правилами адміністративного судочинства вимог про визнання протиправним акта органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фактично призведе до порушення правил предметної юрисдикції та розгляду адміністративним судом спору про право цивільне, тобто спору, який вже має приватноправовий характер».

Тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вирішив, що в контексті фактичних обставин та передумов спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на його суб`єктний склад, характер та суть сформованих спірних правовідносин такий спір мав би вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК України, якою передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати суду правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Отже, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на його суб`єктний склад, характер і суть сформованих спірних правовідносин спір між сторонами має бути розв`язано за результатами розгляду цивільної справи.

Вказана правова позиція узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 813/1009/17 та постановами Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 617/1469/16-а, від 15 червня 2021 року у справі № 818/761/18, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Також, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржене рішення суду необхідно скасувати і провадження у справі за закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

При цьому, колегія суддів зазначає, що закриття провадження в адміністративній справі не є обмеженням права на доступ до суду, оскільки судом роз`яснено позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, відповідно до статей 239, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), тому позивачу роз`яснюється, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду, і такий розгляд справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Також позивачу роз`яснюється про наявність у нього права протягом 10 днів з дня отримання ними копії цієї постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про закриття провадження у справі звернутися до цього суду апеляційної інстанції із письмовою заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у такій заяві позивача має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Така заява позивача розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, і за результатами розгляду постановляється ухвала про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається постанова про закриття провадження у справі з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 500/1157/22 скасувати та закрити провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 05 жовтня 2022 року.