Справа № 160/10076/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Казаковій Л.А.
представника відповідача-1 Застеби Р.Ю.
представника третьої особи Пшеничного О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Військова частина НОМЕР_3 про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними та скасування наказів і поновлення на посаді, -
Позивач 08.07.2022 року засобами поштового зв`язку звернувся з вищезазначеною позовною заявою, яка надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13.07.2022 року, в якій просить:
- встановити відсутність компетенції у командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 на звільнення його з посади командира Військової частини НОМЕР_2 , яке відбулося за наказами 23.05.2022 р. та 09.06.2022 р.;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) полковника ОСОБА_2 №64 від 23.05.2022 р. - в частині звільнення його з посади командира Військової частини НОМЕР_2 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) ОСОБА_3 №165 від 09.06.2022 р. - в частині звільнення його з посади командира Військової частини НОМЕР_2 ;
- поновити його, підполковника у відставці, на посаді командира Військової частини НОМЕР_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з початком і військової агресії російської федерації проти України, він був призваний на військову службу за мобілізацією. Наказом (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_3 №3 від 11.03.2022 року його було призначено командиром ВЧ НОМЕР_2 . Відповідно до витягу із наказу (по особовому складу) командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 №64 від 23.05.2022 року, його було звільнено з військової служби у відставку за п.п.«а» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно з витягом із наказу (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 №165 від 09.06.2022 року його було звільнено з військової служби у відставку на підставі п.п.«а» п.2 ч.4 ст.26 даного Закону та на підставі наказу командира і ВЧ НОМЕР_1 за №64 від 23.05.2022 року.
Позивач вважає, що його було звільнено протиправно, оскільки накази про звільнення були прийняті суб`єктами владних повноважень, в яких відсутня компетенція (повноваження) на його звільнення, а також звільнення було проведено із порушенням встановленого порядку. Позивач зазначає, що командир ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який перебуває у званні полковника, не мав компетенції (повноважень) на його звільнення, оскільки він не є командиром корпусу або командувачем військ оперативного командування та є посадовою особою, яка відповідно до вимог Дисциплінарного статуту не прирівняна до перерахованих посадових осіб і користується владою командира бригади, якої недостатньо для звільнення його як підполковника. Теж саме стосується і командира ВЧ НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , а тому позивач просить поновити його на посаді командира ВЧ НОМЕР_2 визнавши протиправними та скасувавши вищезазначені накази.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
На виконання вимог ухвали суду - 26.07.2022 року до суду надійшли пояснення від третьої особи, в яких зазначається, що вони не погоджується з усіма обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Так, наказом ВЧ НОМЕР_3 по стройовій частині №3 від 11.03.2022 року позивача було призначено на посаду командира ВЧ НОМЕР_2 . Розпорядженням ВЧ НОМЕР_1 №692 від 09.05.2022 року до ВЧ НОМЕР_3 було доведено вимоги щодо проведення бесід з військовослужбовцями, які досягли граничного віку перебування на військовій службі з питань можливості їх подальшого проходження служби. 19.05.2022 року позивачем надано рапорт на ім`я ВЧ НОМЕР_3 щодо його бажання проходити військову службу, на якому командиром було поставлено відповідну візу щодо заперечення по його суті. В подальшому, атестаційною комісією ВЧ НОМЕР_3 було проаналізовано професійні та ділові якості позивача щодо доцільності подальшого перебування його на займаній посаді і подальшого проходження військової служби та складено подання про звільнення. Крім того, на момент розгляду даної справи на їх адресу надійшов лист від Департаменту Стратегічних розслідувань Національної Поліції України, в якому міститься інформація про складені ними 6 (шести) протоколів про скоєння позивачем під час виконанням обов`язків командира ВЧ НОМЕР_2 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією за ознаками ч.ч.1, 2 ст.172-07 КУпАП, які спрямовані до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу для прийняття рішення по їх суті. Таким чином третя особа вважає, позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню.
27.07.2022 року на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що твердження позивача, що командир ВЧ НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 користується дисциплінарною владою наданою за військовим званням полковник є помилковим, адже його посада визначена ч.4 ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» як начальник Регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України, що користується стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування. Таким чином, враховуючи надану Дисциплінарним статутом Збройних Сил України владу командиру ВЧ НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_2 , що прирівняна до командувача військ оперативного командування, наказ на звільнення позивача як підполковника, а саме №64 від 23.05.2022 року, виданий в межах та в спосіб передбачений загальними засадами проходження в Україні військової служби.
Щодо обов`язку командира ВЧ НОМЕР_1 (начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України) видати наказ (по особовому складу) № 64 від 23.05.2022 року в частині, що стосується позивача, зазначив, що механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Інструкція №170). Так, на виконання вимог п.п.12.7. Інструкції №170 командиром ВЧ НОМЕР_3 була проведена бесіда з питань звільнення позивача, в подальшому, командиром ВЧ НОМЕР_3 21.05.2022 року на адресу ВЧ НОМЕР_1 , було направлено подання до звільнення позивача з військової служби у відставку за віком на підставі п.п.а п.2 ч.4 ст.6 Закон №2232-ХІІ. В поданні зазначено, що на військово-лікарську комісію не направлявся, а розрахунок вислуги років не здійснювався, у зв`язку із відсутністю особової справи, що не надходила із ІНФОРМАЦІЯ_2 м Кривий Ріг після призиву 11.03.2022 р. Як наслідок та на виконання вимог п.п.12.8. Інструкції №170, посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт. Таким чином, командир ВЧ НОМЕР_1 був зобов`язаний звільнити з військової служби позивача, у зв`язку із чим будь-яких протиправних дій не здійснено, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.
До суду 01.08.2022 року від відповідача-2 також надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що предметом оскарження є, зокрема, витяг із наказу (по стройовій частині) командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_3 №165 від 09.06.2022 року. Вказаний наказ, є похідним від наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №64 від 23.05.2022 року та обумовлений необхідністю виключення позивача із списків особового складу частин та забезпечення реалізації його права на виплату належних йому грошової компенсації і матеріальної допомоги. Рішення про звільнення відповідачем-2 у даному наказі не приймалось, а носило відсилочний характер, та регулює адміністративно-господарські відносини між позивачем та відповідачем-2. При цьому позивачем не оскаржується компетенція командира ВЧ НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , в частині здійснення належних йому виплат передбачених наказом. Таким чином, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
На адресу суду 03.08.2022 року та 16.08.2022 року від позивача надійшов відзив на пояснення третьої особи, відповіді на відзив відповідача-1 та відповідача-2, в яких він зазначив, що ВЧ НОМЕР_3 порушено вимоги не тільки розпорядження відповідача-1 від 09.05.2022 року №692, а й наказів Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, від 19.03.2022 року №91. Так, подання на його звільнення третя особа повинна була надати до управління персонального штабу Командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України, а не до відділу штабу Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Щодо рівня його професійних та ділових якостей, вказав, що перед призначенням головнокомандувач Сил територіальної оборони Збройних Сил України з матеріалів особової справи мав інформацію стосовно його віку, тощо, а при звільненні, за умов відсутності його особової справи, керувався виключно встановленими фактами. Так, посада начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони ЗСУ відноситься до регіонального органу військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Оскільки вказана посада Дисциплінарним статутом ЗСУ не визначена, то для застосування повноважень дисциплінарної влади за даною посадою необхідно керуватися вимогами ст.8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Отже, відповідач-1 помилково визначив свої повноваження дисциплінарної влади з їх перевищенням, а тому не мав компетенції щодо вирішення питання про його звільнення. Враховуючи викладене, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
Протокольною ухвалою суду від 14.09.2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без руху, та проведено і закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позовну заяву задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник відповідача-1 та представник третьої особи в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд у задоволенні позову відмовити.
Відповідач-2 в судове засідання свого представника не направив, про день та час його проведення повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_3 №3 від 11.03.2022 року позивач був призначений до військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони від 12.03.2022 року №3 позивача було призначено командиром НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони.
Розпорядженням ВЧ НОМЕР_1 №692 від 09.05.2022 року було доведено до ВЧ НОМЕР_3 вимоги щодо проведення бесід з військовослужбовцями, які досягли граничного віку перебування на військовій службі з питань можливості їх подальшого проходження служби.
19.05.2022 року позивачем подано рапорт на ім`я ВЧ НОМЕР_3 щодо бажання проходити військову службу.
На виконання вимог п.п.12.7 Інструкції №170 командиром ВЧ НОМЕР_3 20.05.2022 року була проведена бесіда з питань звільнення позивача з військової служби, в якій останній зазначив про бажання продовжувати службу на посаді командира НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони.
Судом також встановлено, що 21.05.2022 року командиром ВЧ НОМЕР_3 на адресу ВЧ НОМЕР_1 , стосовно підполковника ОСОБА_1 , було направлено подання до звільнення з військової служби у відставку на підставі п.п.а п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - по досягненню граничного віку перебування на військовій службі.
У поданні, як підстави для звільнення позивача з військової служби, вказано:
- перевищення граничного віку позивача (60 років) для перебування на військовій службі;
- посереднє ставлення позивача до виконання своїх службових обов`язків;
- відсутність будь-яких документів у позивача на підтвердження високого рівня професійної підготовки та досвіду практичної роботи згідно займаної посади;
- неадекватна реакція позивача на критику та зауваження з боку командування;
- доповідь на адресу Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері південного регіону щодо скоєння позивачем корупційного правопорушення, а саме прийняття на військову службу його дружини в підрозділ, в якому він є командиром;
- подання №5-4-1953ВИХ22 в порядку ст.65-1 Закону України «Про запобігання корупції» Криворізької Спеціальної прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного Регіону».
Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 №64 від 23.05.2022 року звільнено з військової служби у відставку за п.п.«а» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) підполковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно з витягу з наказу (по стройовій частині) командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_3 №165 від 09.06.2022 року, відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.05.2022 року №64, звільнено з військової служби: у відставку за п.п.«а» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) підполковника ОСОБА_1 , командира ВЧ НОМЕР_2 .
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони унормовані Законом України "Про основи національного спротиву" від 16.07.2021 р. №1702-IX (далі - Закон №1702-IХ).
Національний спротив, відповідно до визначення, наведеного у п.8 ч.1 ст.1 Закону №1702-IХ, - комплекс заходів, які організовуються та здійснюються з метою сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України до дій, спрямованих на забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсіч агресії та завдання противнику неприйнятних втрат, з огляду на які він буде змушений припинити збройну агресію проти України.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1702-IХ, складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву.
Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових (абз.2 ч.1 ст.4 Закону №1702-IХ).
Військова складова територіальної оборони, відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1702-IХ, включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.
Сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону №1702-IХ, комплектування органів військового управління, військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України здійснюється в особливий період - військовослужбовцями за контрактом, за призовом особами офіцерського складу та територіальним резервом.
Громадяни України зараховуються до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України також безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до Закону України Про основи національного спротиву, основи побудови територіальної оборони складаються з :
1. Територіальна оборона ґрунтується на принципах територіальності, масовості, мінімального часу на розгортання та приведення підрозділів територіальної оборони у готовність до дій, єдиноначальності, централізації управління та децентралізації і контрольованої автономності застосування сил і засобів територіальної оборони, активності, рішучості та безперервності ведення територіальної оборони, наполегливості у досягненні мети територіальної оборони, узгодженого, спільного застосування сил і засобів, залучених до ведення територіальної оборони, безперервності взаємодії сил і засобів територіальної оборони, всебічного врахування і повного використання моральних та психологічних факторів.
Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.
2. Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.
Провідна роль в організації та виконанні завдань територіальної оборони належить Силам територіальної оборони Збройних Сил України, до яких належать:
1) Командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
2) регіональні органи військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
3) бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
4) батальйони зі складу бригад Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
До виконання завдань територіальної оборони та здійснення заходів підтримки і забезпечення територіальної оборони за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися інші сили і засоби Збройних Сил України.
Склад сил і засобів сил безпеки та сил оборони, що залучаються до територіальної оборони, визначається Головнокомандувачем Збройних Сил України за узгодженням з керівниками органів управління відповідних сил безпеки та сил оборони.
Таким чином, регіональні органи військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України, займають провідну роль в організації та виконанні завдань територіальної оборони належить Силам територіальної оборони Збройних Сил України та утворюються відповідно до Закону України Про основи національного спротиву.
Так, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №35 від 07 лютого 2022 року полковника ОСОБА_2 призначено начальником Регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
В свою чергу, начальник Регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 Сил територіальної оборони Збройних Сил України, користується стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування.
В силу ч.4 ст.12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі - Закон №551-XIV) встановлено, що керівники (начальники) регіональних (територіальних) органів і регіональних (територіальних) органів управління військових формувань, утворених відповідно до законів України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування.
Отже, посада командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) полковника ОСОБА_2 визначена ч.4 ст.12 Закону №551-XIV.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з п.1 ч.2 ст.2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).
У добровільному порядку громадяни проходять:
- військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти);
- військову службу за контрактом осіб рядового складу;
- військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
- військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять:
- строкову військову службу;
- військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період;
- військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_4 №3 від 11.03.2022 року, позивач був призначений до ВЧ НОМЕР_2 на підставі Указу Президента від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом.
Оскільки, у зв`язку із призовом підполковника ОСОБА_1 під час мобілізації, на особливий період то питання про звільнення врегульовано п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» .
Так, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану здійснюється:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Граничний вік перебування на військовій службі визначено ст.22 Закону України №2232-XII:
1) для військовослужбовців рядового, молодшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років;
2) для військовослужбовців старшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 50 років;
3) для військовослужбовців вищого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 55 років;
4) для військовослужбовців молодшого офіцерського складу - до 45 років;
5) для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років;
6) для військовослужбовців вищого офіцерського складу - до 60 років;
7) для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб:
- рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років;
- вищого офіцерського складу - до 65 років.
З паспорту громадянина України, виданого на ім`я позивача видно, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Тобто, на момент прийняття наказу про звільнення зі служби (23.05.2022 р.) позивач досяг встановленого законом граничного віку перебування на військовій службі 60 років. Відтак, приймаючи накази про звільнення позивача на підставі п.п."а" п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232-XII (досягнення граничного віку перебування на військовій службі), відповідачі діяли відповідно до приписів спеціального Закону.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 170).
Посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку Контракту про проходження військової служби, зобов`язана здійснити заходи щодо:
- розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців;
- обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.
Бесіда з питань звільнення з військової служби проводиться:
1) з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником;
2) з молодшими та старшими офіцерами до підполковника включно:
у військовій частині - командиром військової частини;
в управлінні з`єднання - командиром з`єднання або його заступниками;
в управлінні оперативного (повітряного) командування, органах військового управління і командуваннях видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України - начальником відповідного структурного підрозділу, заступником командувача чи керівника органу військового управління;
у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України - керівниками структурних підрозділів Міністерства оборони України, Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України або їх заступниками;
3) з полковниками (капітанами 1 рангу) - начальником військового навчального закладу, науково-дослідної установи, органу військового управління Збройних Сил України, командувачем оперативного (повітряного) командування, командувачем виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України, керівником структурного підрозділу Міністерства оборони України, Головнокомандувачем Збройних Сил України та начальником Генерального штабу Збройних Сил України або їх заступниками, заступниками Міністра оборони України;
4) з особами вищого офіцерського складу, крім тих, звільнення з військової служби яких здійснюється Президентом України, - командувачем виду, командувачем окремого роду військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_6 , Головнокомандувачем Збройних Сил України, першим заступником Міністра оборони України;
5) з особами вищого офіцерського складу, звільнення з військової служби яких здійснюється Президентом України, - Міністром оборони України.
В свою чергу, 20.05.2022 року командиром ВЧ НОМЕР_3 була проведена бесіда з питань звільнення з військової служби з позивача. Позивачу роз`яснено про пільги і переваги щодо працевлаштування та матеріального забезпечення. В свою чергу позивач висловив бажання продовжувати службу на посаді командира НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони.
Частиною другою ст.22 Закону України «Про військовий обов`язок і воїнську службу» встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі.
Так, як вже зазначалась атестаційною комісією ВЧ НОМЕР_3 було проаналізовано професійні та ділові якості позивача щодо доцільності подальшого перебування його на своїй посаді і подальшого проходження військової служби та складено подання про звільнення. У поданні від 21.05.2022 року, командира НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як підстави для звільнення позивача з військової служби, вказано: перевищення граничний віку позивача (60 років) для перебування на військовій службі; посереднє ставлення позивача до виконання своїх службових обов`язків; відсутність будь-яких документів у позивача на підтвердження високого рівня професійної підготовки та досвіду практичної роботи згідно займаної посади; неадекватна реакція позивача на критику та зауваження з боку командування; доповідь на адресу Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері південного регіону щодо скоєння позивачем корупційного правопорушення, а саме прийняття на військову службу його дружини в підрозділ, в якому він є командиром; подання №5-4-1953ВИХ22 в порядку ст.65-1 Закону України «Про запобігання корупції» Криворізької Спеціальної прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного Регіону».
Отже, відповідачем-1, з урахуванням бажання позивача продовжувати службу на посаді командира НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони, виявлено невідповідність позивача критеріям умов продовження військової служби понад граничний вік перебування на ній.
Щодо позовних вимог в частині встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб`єктів владних повноважень, суд звертає увагу позивача на наступне.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Згідно з п.3 ч.1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Спори, визначені у наведеному пункті, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління.
Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.
Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них як позивачем, так і відповідачем є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства є розв`язання законодавчої колізії, а також, усунення наслідків дублювання повноважень.
При цьому, позивачем у компетенційних спорах є виключно суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
Позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача.
Таким чином, суд вважає, що спори, визначені п.5 ч.1 ст.5 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.
Враховуючи викладене, вимоги позивача про встановлення відсутності у відповідачів компетенції (повноважень) не підлягають задоволенню, оскільки спір щодо відсутності компетенції (повноважень) допускається виключно між суб`єктами владних повноважень.
Наведена позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, сформованою ним при розгляді, зокрема, справи №802/833/17-а (постанова від 05 липня 2019 року).
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними та скасування наказів і поновлення на посаді повністю з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Військова частина НОМЕР_3 про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними та скасування наказів і поновлення на посаді відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 29.09.2022 року

Суддя К.С. Кучма