Справа № 280/2694/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 жовтня 2022 року Справа № 280/2694/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (Україна, 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ПРОСПЕКТ СОБОРНИЙ, будинок 158-Б, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , який з 18 серпня 2008 року по день смерті перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказує, що відповідачем ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року, на підставі Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року по справі №280/9134/20, внаслідок якого по пенсійній справі сформувалась доплата в розмірі 100884,83 грн. Зазначає, що позивач є дочкою померлого, тому звернулася до відповідача із заявою про виплату їй нарахованої доплати по пенсійній справі батька з дотриманням шестимісячного строку, встановленого частиною 3 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ. Проте, листом № 16828-15978/4-02/8-0800/21 від 30 листопада 2021 року позивачу було відмовлено та роз`яснено, що для визначення права позивача на отримання зазначених сум заборгованості з Державного бюджету може бути вирішено виключно у судовому порядку. Позивач вважає такі дії протиправними. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у письмовому відзиві (вх.№21111 від 10 червня 2022 року) проти задоволення позовних вимог заперечив, в якому, з посиланням на норми статті 61 Закону України Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ, статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звертає увагу, що, по-перше Позивач не має права на отримання такої суми пенсії на підставі лише того, що вона є дитиною померлого пенсіонера. По-друге, згідно матеріалів справи Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в той час як у свідоцтві про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 вказується, що місцем смерті є місто Нікополь Дніпропетровської області, і Позивач не надала підтверджений судом факт спільного проживання з померлим пенсіонером на день його смерті, який би мав підтверджуватись. З цього, на думку відповідача, можна встановити, що Позивач та ОСОБА_2 не проживали разом в одному домоволодінні, а тому Позивач не має права на отримання пенсії нарахованої, проте недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсіонера, на підставі того, що вона не проживала разом з пенсіонером на день його смерті. По-третє, згідно матеріалів справи Позивач не надала жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про наявність в неї права на отримання пенсії у зв`язку зі втратою годувальника. Виходячи з цього відповідач вважає, що Позивач не має права на отримання нарахованої, проте недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера на підставі того, що в Позивача відсутні законні підстави, які передбачені статтею 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на отримання такої суми пенсії. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представником Позивача також було надано відповідь на відзив (вх.№22535 від 20 червня 2022 року), у якій представник позивача зазначив, що за усталеною судовою практикою доказом спільного проживання є факт реєстрації осіб за однією адресою, що в даному випадку підтверджується довідкою з ЄДДР щодо реєстрації батька позивача на час смерті та даними паспорту позивача про реєстрацію місця проживання. Звертає увагу на те, що батько позивача до дня смерті перебував на обліку саме в ГУПФУ в Запорізькій області і саме за адресою своєї реєстрації. Просить задовольнити позов.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 травня 1991 року батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополь Дніпропетровської області, актовий запис №2723, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 12 листопада 2021 року серії НОМЕР_1 , виданим Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

За життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Судом встановлено, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року по справі №280/9134/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 09 жовтня 2020 року №59/4-655нт, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 09 жовтня 2020 року №59/4-655нт (із врахуванням раніше виплачених сум) з 01 квітня 2019 року.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Листом від 30 листопада 2021 року № 16828-15978/Ч-02/8-0800/21 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/9134/20 проведено ОСОБА_2 перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року, внаслідок якого по пенсійній справі сформувалась доплата в розмірі 100884,83 грн. Також зазначено, що оскільки стороною у судовій справі виступав батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , то визначення права ОСОБА_1 на отримання зазначених сум заборгованості з Державного бюджету після його смерті може бути вирішено виключно у судовому порядку.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статей 1, 3 та 8 Конституції закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю України, яка є соціальною та правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною першою статті 1-1 Закону України від 09 квітня 1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2262-XII члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 61 Закону №2262-XII передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

В разі смерті пенсіонера членам його сім`ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Допомога на поховання не виплачується, якщо поховання пенсіонера здійснено за рахунок держави.

Так, за визначенням статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Пунктом 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Суд звертає увагу, що з аналізу наведених норм вбачається, що суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера та з урахуванням надання документів, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті, а у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є донькою померлого ОСОБА_2 , і що вона дійсно звернулась до відповідача у шестимісячний строк.

Суд акцентує увагу на тому, що нормами пункту 2.26 розділу ІІ Порядку не встановлено конкретного документа, який би підтверджував проживання з пенсіонером на день його смерті.

Разом з тим суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів адміністративного позову не надано жодного документального доказу, який би підтвердив факт її проживання з померлим батьком на день його смерті, або документів, які б свідчили про наявність в неї права на отримання пенсії у зв`язку зі втратою годувальника.

У відповіді на відзив представником позивача визначено про підтвердження спільного проживання позивача з батьком довідкою з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , але вказаної довідки до матеріалів справи не надано.

Судом, на час розгляду справи, отримано витяг з Реєстру територіальної громади міста Запоріжжя.

Відповідно до витягу визначено місце попередньої реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , а інформація про поточну реєстрацію місця проживання відсутня.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов також наголошує на тому, що Позивач не надала йому доказів спільного проживання з померлим батьком на день його смерті, або документів, які б свідчили про наявність в неї права на отримання пенсії у зв`язку зі втратою годувальника.

Таким чином, з огляду на все вищевикладене суд дійшов висновку, що пенсійний орган правомірно відмовив позивачу у виплаті недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю батька-пенсіонера, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (Заява №4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

У Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,9, 77, 241, 243-246, 252, 263 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (Україна, 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ПРОСПЕКТ СОБОРНИЙ, будинок 158-Б, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 05 жовтня 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов