Справа № 160/21790/21
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/21790/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. у справі №160/21790/21
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф. ПВ»
до: про:Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

09.11.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ» (далі - ТОВ «Юнілайф. ПВ») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень. /а.с. 1-19 том 1/

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. вищезазначений адміністративний позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків адміністративного позову / а.с. 1-3 том 3/.

У встановлений судом вищезазначеною ухвалою суду строк позивачем усунуто зазначені судом недоліки та надано уточнений адміністративний позов / а.с. 45 том 3/ і ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2021р. відкрито провадженні в адміністративній справі № 160/21790/21 за позовом ТОВ «Юнілайф. ПВ до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та справу призначено до судового розгляду /а.с. 46 том 3/.

Позивач, посилаючись у уточненому адміністративному позові / а.с. 6-26 том 3/ на те, що посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області у період з 15.03.2021р. по 20.08.2021р. було проведено планову виїзну документальну перевірку підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2020р., валютного законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2020 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018р. по 31.12.2020р., за результатами якої складено акт № 2977/04-36-07-18/37252922 від 30.08.2021р., у якому посадовими особами відповідача за результатами перевірки зроблено висновки про порушення підприємством:

- п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 3261077 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, абз. г) п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість (далі ПДВ) в сумі 3550769 грн.;

- п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) податкові накладні на суму ПДВ 3082935,85 грн., що згідно до п. 120-1.1 та п. 120-1.2 цього ж Кодексу тягне за собою накладення штрафних санкцій у розмірі 50% (по факту не реєстрації податкових накладних);

- п.п. 168.1.1, .п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за листопад 2020р. в сумі 19335,75 грн.;

- п.п. 168.1.1, .п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору за листопад 2020р. в сумі 1611,31 грн..;

Та у подальшому, на підставі акту перевірки відповідачем , 12.10.2021р. було прийнято податкові повідомлення-рішення №, №, №. Позивач не погоджується із висновками відповідача за результатами проведеної перевірки та з прийнятими ним рішеннями оскільки висновки податкового органу за результатами перевірки гуртуються лише на припущеннях, не підтверджені жодними доказами, тоді як позивачем під час перевірки було надано належні первинні документи , які підтверджують фактичне виконання господарських операцій позивачем з контрагентами протягом перевіряємого періоду та свідчать про фактичне виконання зобов`язань і подальше використання позивачем отриманих від контрагентів товарів, робіт та послуг у власній господарській діяльності, що призвело до зміни активів підприємства та надавало підприємству право на формування податкової звітності у відповідних звітних періодах з урахуванням результатів господарської діяльності підприємства, тому просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №, №, № від 12.10.2021р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. у справі № 160/21790/21 адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області №, №, № від 12.10.2021р.. /а.с. 122-134 том 4/.

Відповідач, не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 14.02.2022р. подав апеляційну скаргу /а.с. 139-146 том 4/, але ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022р. у справі №160/21790/21 апеляційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. у справі № 160/21790/21 повернуто заявнику на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 298 КАС України. /а.с. 180 том 4/

Відповідачем у справі 15.08.2022р. було повторно подано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. у цій справі, у якій також було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження /а.с. 185-203 том 4/.

З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.08.2022р. з суду першої інстанції витребувано матеріали справи №160/21790/21 /а.с. 205 том 4/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 18.08.2022р. /а.с. 208 том 4/.

Оскільки судді Панченко О.М. та Чередниченко В.Є., які входять до с кладу колегії суддів, що розглядає справу №160/21790/21, станом на 25.08.2022р. перебували у відпустці, із застосуванням системи автоматизованого розподілу судових справ Третього апеляційного адміністративного суду здійснено повторний автоматизований розподіл справи №160/21790/21 та визначено колегію суддів, яка розглядає цю справу у складі: головуючий суддя Коршун А.О., судді Бишевська Н.А. та Добродняк І.Ю. / а.с. 209,210 том 4/ і ухвалами суду апеляційної інстанції від 25.08.2022р. у справі №160/21790/21 заявнику апеляційної скарги поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. у цій справі , відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. у справі №160/21790/21 /а.с. 211 том 4/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14 годин 30 хвилин 27.09.2022р. /а.с. 212 том 4/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 213-217 том 4/.

Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її рішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 218-231 том 4/, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що судом під час розгляду справи було встановлено усі обставини справи, які мали значення для її вирішення та постановлено правильне рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. у цій справі залишити без змін.

27.09.2022р. із застосуванням системи автоматизованого розподілу судових справ Третього апеляційного адміністративного суду, відповідно до рішення зборів суддів Третього апеляційного адміністративного суду №1 від 07.03.2022р., здійснено повторний автоматизований розподіл справи №160/21790/21 та визначено колегію суддів, яка розглядає цю справу у складі: головуючий суддя Коршун А.О., судді Панченко О.М., Чередниченко В.Є. / а.с. 233,234 том 4/

У судовому засіданні 27.09.2022р. :

- представник відповідача підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі і запереченні на відзив на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі;

- представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу і просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї адміністративної справи судом встановлено, що позивач у справі - ТОВ «Юнілайф. ПВ», зареєстровано як юридична особа 18.08.2010р., ідентифікаційний код 37252922, підприємство є платником податків, у тому числі ПДВ, основним видом діяльності позивача є: 20.41 Виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування /а.с. 21-22 том 1/

Посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області у період з 15.03.2021р. по 20.08.2021р. було проведено планову виїзну документальну перевірку підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2020р., валютного законодавства за період з 01.01.2018р. по 31.12.2020 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018р. по 31.12.2020р., за результатами якої складено акт № 2977/04-36-07-18/37252922 від 30.08.2021р.. (далі - акт перевірки).

Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки /а.с. 115-162 том 1/ посадовими особами відповідача за результатами перевірки зроблено висновки про порушення підприємством:

- п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 3261077 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, абз. г) п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 3550769 грн.;

- п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на суму ПДВ 3082935,85 грн., що згідно до п. 120-1.1 та п. 120-1.2 цього ж Кодексу тягне за собою накладення штрафних санкцій у розмірі 50% (по факту не реєстрації податкових накладних);

- п.п. 168.1.1, .п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за листопад 2020р. в сумі 19335,75 грн.;

- п.п. 168.1.1, .п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору за листопад 2020р. в сумі 1611,31 грн.

Та у подальшому, на підставі вищезазначеного акту перевірки, відповідачем 12.10.2021р. було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток у загальному розмірі на 3971083,75 грн. / а.с. 206-207 том 1/;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з ПДВ у загальному розмірі на 4438461,25грн. / а.с. 208-209 том 1/;

- №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 3400 грн. за платежем ПДВ / а.с. 210-211 том 1/,

і ці рішення відповідача, якій у спірний відносинах, що виникли між сторонами у цій справі, виступає у якості суб`єкта владних повноважень, є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

З наданої суду ксерокопії акту перевірки /а.с. 115-162 том 1/ вбачається, що висновок про порушення підприємством (позивачем у справі) норм чинного Податкового кодексу України, яке призвело до заниження доходу протягом перевіряємого періоду, зроблено з огляду на те, що на думку податкового органу передача частини майна активів і пасивів, ТОВ «Юнілайф. ПВ» для створення юридичної особи ТОВ «Велс Кемікал» не створює реальної зміни активу та пасиву позивача, а висновок щодо завищення витрат, які впливають на об`єкт оподаткування, зроблено з огляду на те, що на думку відповідача, в ході проведення перевірки встановлено нереальність здійснення господарських операцій позивачем із контрагентом ТОВ «Ліон Трейд ЛТД», який фактично не є виробником поставленого товару, та також відсутнє підтвердження придбання цього товару по ланцюгу постачання , що підтверджується наявною у відповідача податковою інформацією щодо цього контрагента позивача, відповідно до якої встановлено відсутність факту (джерела) законного введення в обіг товару у попередніх ланках постачання та реального задекларованого виробництва, при цьому, підприємства по ланцюгу постачання не є виробниками реалізованої позивачу продукції.

Так під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено апеляційним судом, що метою систематизації ведення підприємницької діяльності та отримання більш ефективного економічного результату загальними зборами учасників ТОВ «Юнілайф. ПВ» 30.10.2017р. прийнято рішення про виділення на підставі розподільчого балансу з ТОВ «Юнілайф. ПВ» активів та пасивів для створення юридичної особи ТОВ «Велс Кемікал» та затверджено розподільчий баланс / а.с. 215-216, 217-220 том 1/ відповідно до якого ТОВ «Велс Кемікал» було передано частину свого майна, прав і обов`язків, а саме:- активів на суму 15414679,24 грн., пасивів на суму 15414679,24 грн., які були передані від позивача у цій справі до ТОВ «Велс Кемікал» відповідно до актів про передачу-приймання матеріалів та інших поточних зобов`язань (пасивів) / а.с.221-250 том 1, а.с. 1,2-85 том 2/, при цьому необхідно зазначити, що товарно-матеріальні цінності, які були передані ТОВ «Велс Кемікал», позивачем списані зі складського обліку /а.с. 105-155 том 2/.

ТОВ «Велс Кемікал», як юридична особа зареєстровано Єдиному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, 17.01.2018р., номер запису - 0083961./ а.с. 90 том 2/.

Також під час розгляду справи встановлено, що отримані від позивача товарно-матеріальні цінності ТОВ «Велс Кемікал» зберігались на складі, яким ТОВ «Велс Кемікал» користувався на підставі договору суборенди №17118 від 17.01.2018р. укладеного між ТОВ «Юнілайф.ПВ» та ТОВ «Велс Кемікал» /а.с. 98-104 том 2/, а потім були вивезені зі складу власником - ТОВ «Велс Кемікал», за власний рахунок без участі ТОВ «Юнілайф.ПВ», саме тому у позивача, який у даному випадку не є а ні перевізником, а ні замовником послуг з перевезення, відсутні документи щодо транспортування цих товарно-матеріальних цінностей та готової продукції .

Щодо обставин переходу пасивів ТОВ «Юнілайф.ПВ» у зв`язку з виділом до ТОВ «Велс Кемікал», то під час розгляду справи встановлено, що :

- відповідно до додаткової угоди від 17.01.2018р. про заміну сторони договору №092017 від 11.09.2017р. між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (боржник) та ТОВ «АрмавірПлюс» (кредитор) , у зв`язку з виділом замінено боржника - ТОВ «Юнілайф.ПВ», правонаступником - ТОВ «Велс Кемікал», якому передано права та обов`язки боржника за цим договором, в тому числі обов`язок щодо погашення заборгованості в сумі 760084,30 грн. / а.с. 95 том 2/;

- відповідно до додаткової угоди від 17.01.2018р. про заміну сторони договору №03-14-МГ від 3.11.2014р. між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (боржник) та ТОВ «Маестро Груп» (кредитор), у зв`язку з виділом замінено боржника - ТОВ «Юнілайф.ПВ», правонаступником - ТОВ «Велс Кемікал», якому передано права та обов`язки боржника за цим договором, в тому числі обов`язок щодо погашення заборгованості в сумі 14188007,85 грн. / а.с. 96 том 2/;

- відповідно до додаткової угоди від 17.01.2018р. про заміну сторони договору №27072 від 27.07.2017 року між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (боржник) та ТОВ «СтайлСістем» (кредитор), у зв`язку з виділом замінено боржника - ТОВ «Юнілайф.ПВ», правонаступником - ТОВ «Велс Кемікал», якому передано права та обов`язки боржника за цим договором, в тому числі обов`язок щодо погашення заборгованості в сумі 350177,36 грн. / а.с. 97 том 2/

і ці додаткові угоди є дійсними та у встановлений чинним законодавством порядок та спосіб не скасовувались та не визнавались не чинними.

Статтею 56 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання може бути утворений шляхом заснування нового або реорганізації (злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення) діючого (діючих) суб`єкта господарювання з додержанням вимог законодавства.

Положеннями ч. 4 ст. 59 Господарського кодексу України передбачено, що у разі виділення одного або кількох нових суб`єктів господарювання до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов`язки попереднього суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.98.1.4 ст.98 Податкового кодексу України, виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.

Частиною 1 ст.109 Цивільного кодексу України передбачено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

При цьому необхідно зазначити, що сукупний аналіз положень ст. 109 Цивільного кодексу України та п.98.1.4 ст.98 Податкового кодексу України, якими врегульовано питання створення юридичної особи шляхом виділу, дає можливість зробити висновок про те, що чинне законодавство не встановлює обов`язку юридичної особа, з якої був здійснений виділ зменшити статутний капітал після здійснення виділу шляхом внесення відповідних змін у статутному капіталі.

Отже приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи створення юридичної особи ТОВ «Велс Кемікал» шляхом виділення на підставі розподільчого балансу з ТОВ «Юнілайф. ПВ» за рахунок його активів та пасивів та враховуючи наведені норми чинного законодавства колегія суддів вважає, що внаслідок створення ТОВ «Велс Кемікал» шляхом виділення на підставі розподільчого балансу з ТОВ «Юнілайф. ПВ» у позивача у справі відбулись реальні зміни активів та пасивів , а висновки податкового органу за результатами перевірки стосовно того, що документальне оформлення операції виділення не створює реальної зміни активу і пасиву ТОВ «Юнілайф. ПВ» в розумінні передачі частини майна платника податків, що реорганізується є необґрунтованими та безпідставними і зроблені податковим органом лише на підставі наявної в нього податкової інформації стосовно контрагентів позивача та ТОВ «ВелсКемікал» , яка носить лише інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, і не доводить наявності податкових правопорушень ТОВ «Юнілайф. ПВ», на які посилається контролюючий орган у акті перевірки.

Щодо тверджень відповідача про необхідність застосування до відносин щодо виділення ТОВ «Велс Кемікал» на підставі розподільчого балансу з ТОВ «Юнілайф. ПВ» положень ч. 4 ст. 54 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» то з огляду на вимоги щодо застосування нормативно-правових актів та Законів з урахуванням їх дії в часі колегія суддів вважає, що норми цього Закону у даному випадку не підлягають застосуванню з огляду на те, що ТОВ «Велс Кемікал» створено 17.01.2018р., а Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» набрав чинності 17.06.2018р.

Також у акті перевірки /а.с. 115-162 том 1/ податковим органом зазначено, що позивачем у справі у період з 01.01.2018р. по 31.12.2020р. занижено показники рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності» (за вирахуванням непрямих податків) на суму 363251,35 грн. через не визначення та не відображення в фінансовій звітності доходу від дисконтування заборгованості по векселям.

Судом у судовому засіданні під час розгляду цієї справи встановлено, що ТОВ «Юнілайф.ПВ» (покупець) було укладено 03.11.2014р. договір поставки № 03-14-МГ з ТОВ «МАЕСТРО ГРУП» та відповідно до умов п. 3.4. цього договору позивачем 11.04.2018р. у рахунок погашення заборгованості за договором видано 64 простих векселя на загальну суму 5715154,55 грн. зі строком погашення за пред`явленням, які 11.04.2018р. передані векселедержателю - ТОВ «МАЕСТРО ГРУП» / а.с. 155-157,158,159-160 том 2/, нарахування відсотків за цими простими векселями не передбачалось, кредиторська заборгованість була визнана позивачем поточним зобов`язанням і прості векселі на суму 5715154,55 грн. обліковувались позивачем на рахунку 621 «Короткострокові векселі видані».

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.2019р. (далі -П(С)БО 15«Доходи»).

Відповідно до пункту 5П(с)БО 15«Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 21П(С)БО 15 передбачено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (далі - П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000р. за № 85/4306, яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

У розумінні цього П(С)БО 11, зокрема: довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

За змістом пунктів 7, 8 і 10 П(С)БО 11, до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Пунктами 11 і 12 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.

Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», яке затверджене наказом Міністерства фінансів України № 559 від 30.11.2001р. та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 19.12.2001р. за № 1050/6241 (далі - П(С)БО 13), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Відповідно до наведених у пункті 4 П(С)БО 13), термінів:

- фінансовий інструмент це контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого;

- фінансові інвестиції це активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора;

- фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:

а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;

б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансове зобов`язання, призначене для перепродажу - фінансове зобов`язання, що виникає внаслідок випуску фінансового інструмента з метою її подальшого продажу для отримання прибутку від короткотермінових коливань його ціни та/або винагороди посередника.

Пунктом 6 П(С)БО 13 передбачено, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13, фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів, тощо).

Відповідно до п. 30 Положення, на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.

Також, пунктом 29 П(С)БО 13 визначено, що позичальник повинен первісно оцінити фінансові зобов`язання (позику) та відобразити її в обліку за фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості зобов`язань (суми позики) і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням фінансового інструмента.

У пункті 31 П(С)БО 13 закріплено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Але П(С)БО 13 не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

Виходячи з положень Міжнародного стандарту фінансової звітності 9 «Фінансові інструменти» перед тим як оцінювати грошові потоки платник податків сам має право визначити, за якою методикою їх оцінювати: за ціною котирування ціни на активному ринку чи, застосовуючи метод оцінювання, у разі відсутності активного ринку.

Враховуючи, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органи, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно та як наслідок здійснювати відповідний розрахунок.

Тому колегіям суддів вважає донарахування позивачу доходу за період з 01.01.201р. по 31.12.2020р. ( в тому числі за 2019р.) в сумі 363251,35 грн. та розрахунок податку на прибуток з цієї суми є необґрунтованим та безпідставним.

Щодо висновків податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД» то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду внаслідок укладених фінансово-господарських договорів позивач у справі мав господарські взаємовідносини з контрагентом ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД», при цьому необхідно зазначити, що предметом договору, який було укладено позивачем у справі з цими контрагентом було придбання товарів, і ці господарські зобов`язання виконані сторонами у повному обсязі, а саме контрагентом позивача поставлено у визначений умовами договору строк визначений договором товар, а позивачем у повному обсязі сплачена вартість цього товару у безготівковій формі згідно платіжних доручень та у подальшому використано отриманий від цих контрагентів товар та послуги у власній господарській діяльності, яка пов`язана із виробництвом мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування, для пакування виробленої позивачем продукції, при цьому цей контрагент позивача під час укладання договору з позивачем та під час виконання сторонами своїх зобов`язань за цими правочинами був у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстрований у якості юридичної особи та платника податків, у тому числі ПДВ, і позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу, відповідачу у справі, та суду під час судового розгляду даної адміністративної справи, усі первинні документи за вищезазначеними господарськими зобов`язаннями (правочинами), які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, які у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належними первинними документами, які засвідчують факт виконання певних господарських операцій, і є підставою для ведення бухгалтерського обліку та формування фінансової звітності, та які, у свою чергу, також свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами і використання отриманих позивачем товарів та робіт (послуг) у власній господарський діяльності позивача, які були досліджені судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи. /а.с. 161-225 том 2/.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на складений відповідачем акт перевірки позивача викладені у цьому акті обставини щодо порушень позивачем податкового законодавства зроблені податковим органом лише на підставі аналізу зібраної податкової інформації щодо контрагента позивача, але така інформація не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а підприємство не може автоматично бути визнано правопорушником лише на тій підставі, що його контрагентів не вдалось перевірити, або ними були допущені певні порушення через отримання податковим органом податкової інформації, у якій містяться висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, оскільки навіть наявність такої інформації не звільняє такий податковий орган від виконання покладеного на нього нормами закону обов`язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону, і зібрана податкова інформація щодо контрагента певного суб`єкта господарювання, у даному випадку позивача у справі, не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Так, аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов`язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару (отриманні послуги) покупець зобов`язаний сплатити вартість товару (послуги) продавцю, до складу якої входить ПДВ, а продавець зобов`язаний внести цю суму ПДВ до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару (послуги) цього обов`язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на покупця товару (послуги), який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) у даному випадку, що свідчить про те, що несплата продавцем товару (послуги) ПДВ до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару (послуги).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Сукупний аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством, тому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом господарської діяльності позивача, колегія суддів робить висновок про те, що в результаті господарських операцій з ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД», які були вчинені протягом перевіряємого періоду, у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, оскільки у даному випадку для позивача у справі визначальним є саме факт отримання від цього контрагента товарів, перелік (кількість, якість, вартість) яких визначених умовами укладеного господарського договору, і подальше використання цих товарів у власній господарській діяльності, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, а ці обставини у свою чергу свідчать про наявність в таких діях суб`єкта господарювання - позивача у справі, ділової мети одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності, і при цьому позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості відслідковувати дотримання контрагентом вимог чинного законодавства України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведена правова позиція стосовно розв`язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Щодо посилань податкового органу у акті перевірки та під час розгляду цієї справи на те, що контрагент позивача - ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД», має ознаки ризикового платника податків і є відповідне рішення про відповідність цього підприємства критеріям ризиковості платника податків, то такі твердження не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. у справі № 520/2219/21, яке набрало законної сили 19.08.2021р., визнано протиправними та скасовані рішення комісії Головного управління ДПС у Харківській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних: - №1182 від 13.01.2021р. про відповідність ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД» () критеріям ризиковості платника податку, на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку; - №3087 від 22.01.2021р. про відповідність ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД» () критеріям ризиковості платника податку, на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку; зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України виключити ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД» () з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

При цьому необхідно зазначити, що під час розгляду справи № 520/2219/21 судом досліджувалась фінансово-господарську діяльність ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД» та за результатами розгляду справи судом зроблено висновок про провадження ТОВ «ЛІОН ТРЕЙД ЛТД» фінансово-господарської діяльності з дотриманням норм чинного податкового законодавства та належного оформлення первинними та бухгалтерськими документами.

З урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, колегія суддів вважає, що податковим органом за результатами проведеної перевірки зроблено безпідставні та необґрунтовані висновки щодо порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства, яке призвело до заниження податкових зобов`язань позивача з податку на прибуток та ПДВ протягом перевіряємого періоду, і приймаючи до уваги положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, зокрема положення п. 44.2 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 198.2, п. 198.3, п. 5 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття податкових повідомлень-рішень №, №, № від 12.10.2021р., які є предметом оскарження у цій справі, діяв не у спосіб, який визначено чинним податковим законодавством, та в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності прийнятих ним рішень під час розгляду справи судом, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 14.02.2022р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, не містять інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного відповідачем аргументу, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. у справі №160/21790/21 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 03.10.2022р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко