Справа № 160/7968/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2022 року Справа № 160/7968/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Казакової Л.А.
представника позивача Войтенко К.В.
представника відповідача Бірсана П.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро адміністративну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Приватного підприємства «ВІКТОР І К» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання противоправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
У червні 2022 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за формою «В4» від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «ВІКТОР І К» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн. по декларації з податку на додану вартість за серпень 2021 року. За результатами перевірки складено акт №797/32-00-07-01-03-27/20651008 від 19.11.2021 року та винесено податкове повідомлення-рішення за формою «В4» від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32 з підстав завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами та відсутність реально здійснених операцій з постачання товарів по ланцюгу постачання від контрагентів постачальників позивача. Проте позивач зазначає, що на час складання зазначеного акту, ним було оскаржено податкове повідомлення-рішення від 28.07.2021 року №221/32-00-07-01-01-32, а тому на час подання податкової декларації з ПДВ за серпень 2021 року був відсутній обов`язок відображення у рядку 16.3 суми зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 1 659 112 грн. згідно з податковими повідомленням-рішенням №221/32-00-07-01-01-32, до дня набрання судовим рішенням законної сили за результатами його оскарження.
Щодо висновку відповідача про завищення суми податкового кредиту та від`ємного значення з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОФІЛД Україна» позивач вказав, що господарські операції підтверджені належним чином оформленими первинними та бухгалтерськими документами, які підтверджують понесені підприємством витрати і вказують на реальну зміну його майнового стану. Крім того, ПП «ВІКТОР І К» при виборі контрагентів було враховано інформацію щодо суб`єктів господарювання за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу, а також перевірено загальнодоступну інформацію щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента. На момент здійснення спірних господарських операцій ПП «ВІКТОР І К» та контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. Таким чином, Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків неправомірно зроблено висновок про завищення податкового кредиту на загальну суму 1 783 147 грн. та протиправно винесено спірне податкове повідомлення-рішення, яке підлягає скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2022 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність ч.3 ст.161 КАС України.
На виконання ухвали суду, 14.06.2022 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: до суду надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 2 481 грн.
Ухвалою суду від 15.06.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
На виконання вимог ухвали суду, 11.07.2022 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначається, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32, прийняте Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків відповідно до вимог чинного законодавства. Так як абзацом четвертим підпункту 5 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість визначено, що у рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення, узгоджена за результатами перевірки контролюючого органу, у звітному (податковому) періоді, на який припадає день узгодження податкового повідомлення-рішення, враховуючи процедури адміністративного оскарження відповідно до статті 56 розділу II ПК України. Таким чином, в порушення абз.4 пп.5 п.4 p.V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, платником завищено показник рядку 16 декларації за серпень 2021 року в сумі 1 659 112 грн., внаслідок невідображення у рядку 16.3 «Збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу» суми за узгодженим у серпні 2021 року податковим повідомленням-рішенням за формою «В4» від 28.07.2021 р. №221/32-00-07-01-01-32 про зменшення суми від`ємного значення з ПДВ.
Щодо неправомірності висновку стосовно завищення суми податкового кредиту та від`ємного значення з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОФІЛД Україна» на суму ПДВ 124 035 грн. відповідач зазначає, що перевіркою встановлені факти щодо умов та обставин діяльності ТОВ «АГРОФІЛД Україна» з вирощування та постачання сільськогосподарської продукції. А саме відсутності трудових ресурсів, для забезпечення технологічних процесів та заходів з вирощування сільськогосподарської продукції, недостовірності відомостей про залучення до виконання технологічних процесів та заходів з вирощування сільськогосподарської продукції виконавця робіт, відсутності складських документів зберігання та відвантаження сільськогосподарської продукції з зареєстрованого зернового складу, недостовірності інформації щодо фізичного переміщення (транспортування) соняшника, наведеної у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних. Тому комплексний аналіз сукупності цих фактів дозволяє зробити висновок про неправомірність документального оформлення ПП «ВІКТОР І К» операцій з ТОВ «АГРОФІЛД Україна» - з метою введення в обіг (легалізації) сільськогосподарської продукції невідомого походження, як при складанні паперів за формою первинних документів, так і при їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і податкової звітності. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
Усною ухвалою суду від 13.07.2022 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.08.2022 року.
В судовому засіданні 14.09.2022 року представник позивача позові вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача під час судового засідання позов не визнавав, а тому просив суд відмовити в його задоволенні повністю.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, видами діяльності ПП «ВІКТОР І К» є: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (основний); 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.84 Виробництво прянощів і приправ; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.63 Оптова торгівля машинами й устаткованням для добувної промисловості та будівництва; 82.92 Пакування; 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; 52.10 Складське господарство; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; 71.20 Технічні випробування та дослідження.
Судом також встановлено, що на підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та наказу від 20.10.2021 року №353 відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ВІКТОР І К» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн. по декларації з податку на додану вартість за серпень 2021 року
Перевіркою встановлені наступні порушення, допущені ПП «ВІКТОР І К»: абз. а) п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 з урахуванням норм п.44.1 ст.44 ПК України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за серпень 2021 року на суму 1 783 147 грн. Враховуючи викладене ПП «Віктор і К» порушено п.200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 ПК України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в серпні 2021 року в розмірі 1 783 147 грн.
Так судом встановлено, що на підставі акту перевірки з урахуванням прийнятого висновку комісією Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було винесене податкове повідомлення-рішення від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32 за формою «В4» - про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 1 783 147 грн., застосування штрафних санкцій нормами ПК України не передбачено.
Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 14.12.2021 р. №000/454/32-00-07-01-03-32 до ДПС України, але за результатами розгляду скарги останнім спірне податкове повідомлення-рішення від 14.12.2021 р. №000/454/32-00-07-01-03-32 залишено без змін.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Згідно з п.п.1.1 статті 1 ПК України, нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).
Як передбачено пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
В силу пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого тішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Пунктом 56.19 ст.56 ПК України визначено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
З аналізу наведених норм права можна дійти висновку про те, що в разі, коли за результатами перевірки контролюючим органом встановлено завищення задекларованого платником податку залишку від`ємного значення податкової декларації з ПДВ і прийнято податкове повідомлення-рішення за формою В4 та якщо платником податку здійснюється оскарження такого податкового повідомлення-рішення, то сума завищеного залишку від`ємного значення відображається в рядку 16.3 декларації після узгодження такого податкового повідомлення-рішення.
Підставою для зменшення залишку від`ємного значення з податку на додану вартість стало податкове повідомлення-рішення за формою «В4» від 28.07.2021 року №221/32-00-07-01-01-32, яке було оскаржено позивачем у судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 09.12.2021 року по справі № 160/15271/21 позов Приватного підприємства "Віктор і К" задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомленні-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, які прийняті щодо Приватного підприємства «ВІКТОР І К» від 28.07.2021 року: № 220/32-00-07-01-01-32 за формою «Р», № 221/32-00-07-01-01-32 за формою «В4», №218/32-00-07-01-01-32 за формою «ПН»;

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено;

- вирішено питання розподілу судових витрат.

Так, на час складання акту №797/32-00-07-01-03-27/20651008 від 19.11.2021 року процедура оскарження податкового повідомлення-рішення від 28.07.2021 року №221/32-00-07-01-01-32, не була завершеною. Отже, з урахуванням абзацу 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України, контролюючий орган був обізнаний про те, що сума податкового зобов`язання, яка визначена ПП «ВІКТОР І К» контролюючим органом на підставі податкового повідомлення-рішення №221/32-00-07-01-01-32, була неузгодженою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.06.2022 року апеляційна скарга Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишена без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року по адміністративній справі №160/15271/21 залишено без змін. Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/15271/21 набрало законної сили 29.06.2022 року.

За наведених обставин, суд погоджується з позицією позивача, що у ПП «ВІКТОР І К» на час подання податкової декларації з ПДВ за серпень 2021 року був відсутній обов`язок відображати у рядку 16.3 суму зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 1 659 112 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 28.07.2021 року №221/32-00-07-01-01-32, до дня набрання судовим рішенням законної сили, за результатами його оскарження.

Щодо висновку відповідача про завищення суми податкового кредиту та від`ємного значення з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОФІЛД Україна» на суму ПДВ 124 035 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями,іншими документами,передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат (валових витрат) і податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Так, ПП «ВІКТОР І К» придбало товар (насіння соняшника) у постачальника ТОВ «АГРОФІЛД Україна» соняшник в кількості 57,24 т за середньою ціною 15 478,07 грн./т загальною вартістю 1 010 001,92 грн., в т.ч. ПДВ 124 035,32 грн.

ТОВ «АГРОФІЛД Україна» () дата держреєстрації - від 04.03.2016 р. №0000512, знаходиться на обліку ГУ ДПС в Одеській області (Суворовська ДПІ), стан платника - 65.платник з наступного року (основне місце обліку); основний вид діяльності - 01.11- вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

ТОВ «АГРОФІЛД Україна» на адресу ПП «ВІКТОР І К» було виписано податкову накладну у липні 2021 року на загальну суму 1 010 001,92 грн., у т.ч. ПДВ - 124 035,32 грн.

Податкову накладну за липень 2021 року на суму ПДВ - 124 035,32 грн., ПП «ВІКТОР І К» включено до податкового кредиту серпня 2021 року та відображені в додатку 1 декларації з ПДВ за серпень 2021 року.

Придбання товару (насіння соняшника) на суму 1 865 035,38 грн., в тому числі ПДВ - 229039,43 грн., підтверджується видатковими накладними №32 від 15.07.2021 року та №34 від 17.07.2021 року, а також товарно-транспортними накладними б/н від 14.07.2021 року та №37 від 16.07.2021 року та №1 від 15.07.2021 року.

Розрахунки проведені відповідно до платіжних доручень №32943 від 19.07.2021 року, №32971 від 20.07.2021 року, № 3257 від 04.08.2021 року.

На виконання вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України поставлені товари були виписані та зареєстровані податкові накладні.

В позові позивач також посилався на те, що статутний капітал ПП «ВІКТОР І К» становить 58196565,71 грн. Для здійснення господарської діяльності підприємство має власні та орендовані офісні, виробничі та складські приміщення, зокрема складське приміщення: Дніпропетровська область, м.Верхньодніпровськ, вул.Тітова, 204 та елеватор: Черкаська область, смт.Чорнобай, вул.Центральна, буд.2. У перевіряємий період на підприємстві працювало за трудовим договором 1397-1515 працівників. Заробітна плата виплачується своєчасно та в повному обсязі, з фонду оплати щомісячно перераховуються єдиний соціальний внесок та податок з доходів фізичних осіб. На балансі підприємства перебувають основні фонди на суму 1 849 052 897,27 грн., які використовуються в господарській діяльності ПП «ВІКТОР І К». Для здійснення розрахунків підприємство має відкриті банківські рахунки.

В подальшому, придбану продукцію було перероблено в олію соняшникову, шрот соняшниковий та експортовано для реалізації нерезидентам: И.П. В.Колдун (Респубіка Молдова), Linkone ingredient solutions, LLC (США), KESMEZLIOGLU GIDA SANAYI VE TICARET LTD. STI.

Висновки відповідача про те, що ТОВ «АГРОФІЛД Україна» не має необхідної кількості у виробничих, складських і трудових ресурсів, суд відхиляє, з огляду на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Щодо посилань контролюючого органу відносно недостовірності товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна, складські документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2018 року по справі №804/4787/16.

Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства, а незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів, у даному випадку товарно-транспортних накладних, виявлені контролюючим органом у результаті перевірки позивача, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Крім цього, під час дослідження факту здійснення господарської операції поставки мають оцінюватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі №816/149/16.

Посилання у акті перевірки на матеріали досудових розслідувань по кримінальних провадженнях є безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 року у справі №822/1815/17 матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

В позовній заяві позивач також зазначив, що у додатку 3 до акту перевірки зазначено, що під час перевірки було встановлено, що ТОВ «АГРОФІЛД Україна» орендує складське приміщення за адресою: Житомирська область, Пулинський район, с.Стара Олександрівка, вул.Ялинівська, буд.1А у ТОВ УКР-ЗЕМЛЕТОРГ. Відсутність зареєстрованих податкових накладних, складених за результатом надання послуг оренди, пояснюється тим, що ТОВ УКР-ЗЕМЛЕТОРГ не є платником ПДВ. Щодо доводів відповідача відносно відсутності складських квитанцій, зазначив, що такі квитанції мають бути у ТОВ «АГРОФІЛД Україна», а не у ПП «ВІКТОР І К». Крім цього, вони не є документами первинного бухгалтерського обліку або податкового обліку, що фіксують рух активів, а тому не мають вирішального значення для встановлення фактичного руху активів.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 1 Закону №996-ХІV передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші).

Згідно з п.п.201.8, 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Отже, в даному випадку реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджена належними первинними документами, а отже позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, формування податкового кредиту, а фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентом, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Крім цього, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - покупцями, якщо цей платник (продавець) мав реальні доходи у зв`язку з продажем товарів (робіт, послуг), в рамках використання у його господарській діяльності. Порушення певним покупцем товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового зобов`язання, тому платник податків (постачальник товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент був належним чином зареєстровані як юридична особа, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Неправомірність висновків контролюючого органу підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з висновками, викладеними у рішенні по справі «Булвес» АД проти Болгарії, в якому, зокрема, зазначено: "71 Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

З урахуванням наданих до перевірки первинних документів, які у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності підприємства, та принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, згідно з якою негативні наслідки можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи, та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презюмується податковим законодавством, зокрема, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків неправомірно зроблено висновок про завищення податкового кредиту на загальну суму 1 783 147 грн. та неправомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32 та наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатським бюро «Коваленко та партнери» договір №1708/1 про надання правової допомоги від 17.08.2021 року.

Крім того, позивачем було також укладено додаткову угоду №8 до договору про надання правничої допомоги №1708/1 від 17.08.2021 року, відповідно до якої було визначено вартість послуг у розмірі 18 000 грн., яка складається з:

- аналізу законодавства, що стосується предмету спору, дослідження судової практики 3000 грн.;

- збирання та аналіз документів, які можуть бути використані як докази у справі 5 000 грн.;

- підготовка позовної заяви та підготовка копій документів до позовної заяви відповідно до кількості сторін та подання позову до суду - 10 000 грн.

Відповідно до платіжного доручення №40163 від 07.06.2022 року позивачем було сплачено адвокатському бюро «Коваленко та партнери» за послуги згідно з договором №1708/1 - 18 000 грн.

Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 у справі №1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн., не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).

Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 5 000 грн.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 24 810 грн., тому суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору розмірі 24 810 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., що разом складає 29 810 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.12.2021 року №000/454/32-00-07-01-03-32, прийняте Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр.Олександра Поля, буд.57, м.Дніпро, 49600, ) на користь Приватного підприємства «ВІКТОР І К» (вул.Висоцького, буд.2, смт.Власівка, Кіровоградська область, 27552, ) судові витрати по справі у розмірі 29 810 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення суду складений 23 вересня 2022 року.

Суддя К.С. Кучма