Справа № 120/7842/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7842/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

04 жовтня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Москалюк Ю.П.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Сосницької І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької обласної прокуратури, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги, а також не нарахування та невиплати заробітної плати відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру» при звільненні ОСОБА_1 ;

- стягнути з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку з врахуванням розміру заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- стягнути з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки починаючи з 16.10.2020 по день ухвалення рішення суду виходячи із розрахунку середньої заробітної плати за один робочий день з врахуванням заробітної плати передбаченої ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2021 частково задоволено клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 12.10.2021, в частині вимог щодо визнання протиправними дій Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 , а також в частині вимог щодо стягнення з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку з врахуванням розміру заробітної плати, визначеної ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" (т. 1 а.с. 194-197).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надала пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом керівника Вінницької обласної прокуратури від 16.10.2020 №290к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу управління організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку область, прокуратури Вінницької області та органів прокуратури на підставі пкнкту 9 частини 1 ст. 51 Закону України « Про прокуратуру» з 16 жовтня 2020 року.

Також зазначеним наказом визначено відділу фінансування та бухгалтерського обліку Вінницької обласної прокуратури провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

Як підстава для прийняття наказу зазначено рішення восьмої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.07.2020 року №20 ( т. 1 а.с. 25 ).

Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 від 16.10.2020, який позивач отримав 16.10.2020 року, належна до виплати сума коштів складає 84761,22 грн. Крім того, з розрахункового листа вбачається, що позивачу було виплачено кошти в сумі 2979,00 грн, як аванс.

Так, 15.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 2979,00 грн.

19.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 84761,22 грн.

30.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 2355,75 грн ( т. 1 а.с. 32 ).

Позивач зазначає, що як на дату звільнення (16.10.2020), так і по теперішній час відповідачем не проведено з ним повного розрахунку по заробітній платі, зокрема і з урахуванням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №120/3931/21-а.

Позивач вважає, що не проведення розрахунку при звільненні, є підставою для виплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 16.10.2020 по день ухвалення рішення суду, що і зумовило його на звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірній ситуації відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а в даному випадку мова може йти про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у адміністративній справі №120/3931/21-а.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 сформулювала такі висновки:

- умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо);

- аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно;

- оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Як зазначалось вище, статею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Із системного тлумачення положень частин першої та другої статті 117 КЗпП України можна дійти висновку, що частина перша цієї статті стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником, а частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (повністю чи частково), власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Вищезазначені висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 04.11.2021 у справі №200/7430/20-а.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора з 16.10.2020.

Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 від 16.10.2020, який позивач отримав 16.10.2020, належна до виплати сума коштів складає 84761,22 грн. Крім того, з розрахункового листа вбачається, що позивачу було виплачено кошти в сумі 2979,00 грн, як аванс.

Так, 15.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 2979,00 грн.

19.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 84761,22 грн.

30.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 2355,75 грн. (т. 1 а.с. 32).

Водночас, колегією суддів встановлено, що відповідачем на виконання наказу керівника Вінницької обласної прокуратури від 16.10.2020 №290к в частині визначення відділу фінансування та бухгалтерського обліку Вінницької обласної прокуратури провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні. (т.1 а.с. 25) сформовано розрахунковий лист ОСОБА_1 від 16.10.2020 року, який позивач отримав 16.10.2020 року, згідно з яким належна до виплати сума коштів складає 84761,22 грн.

16.10.2020 сформовано платіжне доручення №1568 на суму 84761,22 грн, призначення платежу: розрахунок при звільненні працівника ОСОБА_1 за жовтень 2020 року, яке одержано банком 16 жовтня 2020 року та було проведено (оплачено) Державною казначейською службою України 19.10.2020 о 10:48 год. (т. 1 а.с. 223 225).

Порядок казначейського обслуговування державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1407 від 24.12.2012 (далі - Порядок №1407) регламентує організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби (далі - орган Казначейства), розпорядниками бюджетних коштів, одержувачами бюджетних коштів, а також розподіл обов`язків та відповідальності між ними в процесі обслуговування державного бюджету за видатками, операціями з надання кредитів за рахунок коштів державного бюджету та з погашення державного боргу з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.1.4 Порядку №1407 розпорядник бюджетних коштів (одержувач бюджетних коштів) здійснює формування та подання документів до системи Казначейства в електронному вигляді протягом операційного дня в межах операційного часу, визначеного органом Казначейства. Документи, що надійшли після операційного часу, опрацьовуються наступного операційного дня. Підтвердженням для розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів) успішного передавання їх електронних документів до системи Казначейства є відповідне сповіщення системи Казначейства.

Згідно з п.11.7 Порядку №1407 подані розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів платіжні доручення перевіряються органами Казначейства щодо наявності всіх необхідних реквізитів, відповідності підписів відповідальних посадових осіб і відбитка печатки установи зразкам (якщо картка із зразками підписів та відбитка печатки містить відбиток печатки). За правильність оформлення та достовірність інформації, наведеної у платіжному дорученні, відповідає розпорядник бюджетних коштів (одержувач бюджетних коштів). У разі невідповідності дати подання даті платіжного доручення у полі "Одержано банком" платіжного доручення на всіх примірниках обов`язково проставляються дата подання та підпис казначея. Після проведення платежу на платіжних дорученнях, за якими проведено оплату, ставиться відмітка у вигляді відбитка штампа казначея "Оплачено".

Відповідно до п. 11.16 Порядку №1407 при застосуванні системи безготівкової виплати заробітної плати бюджетні кошти перераховуються (за згодою працівників) на поточні рахунки, відкриті в банках, відповідно до платіжних доручень.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем проведено виплату позивачу належних при звільненні сум коштів (84761,22 грн) 16 жовтня 2020 року, що додатково підтверджується списком перерахувань в банк №12 (звільнення ОСОБА_1 за жовтень 2020 року), яке здійснено 16.10.2020 року о 14:09 год., згідно з яким перераховано кошти в сумі 84761,22 грн. ( т. 1 а.с. 236 ).

При цьому, на картковий рахунок позивача такі кошти були перераховані Державною казначейською службою України 19.10.2020 о 10:48 год. (т. 1 а.с. 223 225 ), що узгоджується з вищенаведеними положеннями Порядку №1407.

Суд вважає за необхідне зазначити, що 16.10.2020 (дата звільнення позивача ) припадає на п`ятницю, а датою опрацювання Державною казначейською службою України відповідних платіжних доручень відповідача від 16.10.2020 є 19.10.2020 (понеділок) наступний операційний день.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Вінницькою обласною прокуратурою були вчинені всі залежні від неї дії, спрямовані на проведення повного розрахунку з позивачем саме в день звільнення - 16.10.2020, оскільки час опрацювання платіжних документів не залежить від волевиявлення та дій відповідача.

Також судом встановлено, що 30.10.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти з призначенням платежу «заробітна плата» в сумі 2355,75 грн. ( т.1 а.с.32 ), що є сумою коштів виплаченою позивачу як премія за жовтень 2020 року.

Згідно з пунктом 1 розділу І Загальні положення Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 №234 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за №1028/30896 (далі - Положення №234), це Положення визначає підстави і порядок преміювання прокурорів, слідчих, працівників, що виконують функції з обслуговування, службовців, робітників органів прокуратури, працівників Національної академії прокуратури України (далі - працівники), а також членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - члени Комісії).

Пунктом 2 вказаного розділу Положення №234 передбачено, що преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.

При цьому, за змістом пункту 7 розділу І Положення №234 премія не виплачується працівникам, зокрема, при звільненні з роботи в місяці, за який здійснюється преміювання, за винятком виходу на пенсію, звільнення за станом здоров`я, відрядження для роботи у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів, Національній академії прокуратури України чи в інших органах у визначених законом випадках, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, у порядку переведення на інше місце роботи, а також у разі застосування заборони, передбаченої Законом України Про очищення влади.

Відповідно до п. 1, 2 розділу ІІ Положення №234 бухгалтерські служби обраховують середньовизначений розмір премії у відсотках і не пізніше 17 числа кожного місяця доводять його до відома кадрових підрозділів відповідних органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Щомісяця, до 17 числа, перший заступник або заступник Генерального прокурора, перші заступники або заступники керівників регіональних прокуратур, перший проректор чи проректор Національної академії прокуратури України, які згідно з розподілом обов`язків відповідають за організацію бухгалтерських служб, погоджують відповідно з Генеральним прокурором, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України середньовизначений розмір виплати, який спрямовується на преміювання працівників.

Частиною 4 розділу ІІ Положення №234 визначено, що на підставі цих пропозицій кадровими підрозділами, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів готуються проекти відповідних наказів про виплату середньовизначеного розміру премії із зазначенням працівників, членів Комісії, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

Наказом Вінницької обласної прокуратури №116 від 11.09.2020 "Про виплату заробітної плати" встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам Вінницької обласної прокуратури два рази на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, у такі строки: за першу половину місяця - 15 числа кожного місяця; за другу половину місяця - 28 (29) - 30 (31) числа кожного місяця.

Заробітну плату за першу половину місяця виплачувати у розмірі до 50 відсотків місячного фонду (без премії) з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Таким чином, до 17 числа кожного місяця відповідні керівники органів прокуратури погоджують середньовизначений розмір виплат, який спрямовується на преміювання працівників. При цьому, премії працівникам Вінницької обласної прокуратур виплачуються при виплаті заробітної плати за другу половину місяця (28 (29) - 30 (31) числа кожного місяця) пропорційно до відпрацьованого часу.

Суд зазначає, що, з урахуванням вищезазначених нормативних положень, премію за жовтень 2020 року позивачу виплачено відповідачем після проведених розрахунків в межах наявних фінансових ресурсів з урахуванням економії фонду оплати праці та визначенням розміру премії за жовтень 2020 року для всіх прокурорських працівників.

Так, відповідно до списку перерахувань в банк №18 ( виплата зарплати за жовтень 2020 року), було перераховано, зокрема, позивачу кошти в сумі 2355,75 грн ( т. 1 а.с. 237 ).

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо виплати йому премії за жовтень 2020 року в день його звільнення (16.10.2020 року ).

Щодо доводів позивача про те, що на день звільнення йому не було нараховано та виплачено заробітну плату на підставі ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", що призвело до неправильного визначення розміру виплати при звільненні, то колегія суддів зазначає, що на момент звільнення позивача з органів прокуратури такого спору між сторонами не існувало.

Посилання позивача на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у адміністративній справі №120/3931/21-а, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана постанова суду апеляційної інстанції скасована постановою Верховного Суду від 11.08.2022.

Враховуючи викладене, Вінницькою обласною прокуратурою розрахунок із звільненим працівником ОСОБА_1 проведено вчасно та з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки, відповідно до вимог ст.116 КЗпП України відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 жовтня 2022 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.