Справа № 580/3809/22
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року справа № 580/3809/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Черкаської районного державної адміністрації Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Черкаської районного державної адміністрації Черкаської області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Черкаської районного державної адміністрації Черкаської області при розгляді заяви позивача про надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та відмови у наданні такого статусу;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Черкаської районного державної адміністрації Черкаської області повторно розглянути заяву позивача щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти рішення про надання позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що відповідно до акту медико-соціальної комісії №635717 від 18.05.2022 йому встановлена 2 група інвалідності, у зв`язку із травмою, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, що обумовлює встановлення зв`язку інвалідності з травмою чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту».

Позивач вважає, що у даному випадку існують всі підстави для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки він проходив службу в Національній поліції та отримав каліцтво саме під час виконання службових обов`язків.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву проти позову не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 позивач в період часу з 01.08.2003 по 06.11.2015 роки проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 по 21.01.2022 в Національній поліції України.

Ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 складено акти форми Н-1 № 2 від 05.02.2021 року про нещасний випадок (у тому числі поранення) та акт форми Н-5 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення).

Вказаними актами встановлено, що під час виїзду на місце події працівниками міліції Чигиринського РВ УМВС України в Черкаській області було встановлено, що 18.03.2014, близько 20.00 год., громадянка Г., за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , народила дитину жіночої статті, після чого викинула її до ями надвірної вбиральні (туалету), розташованої на території її домоволодіння. В подальшому громадянку Г. автомобілем швидкої медичної допомоги було доставлено та госпіталізовано до Чигиринської ЦРЛ.

Одночасно до лікарні прибув начальник служби у справах дітей Чигиринської райдержадміністрації ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та висловлювався нецензурною лайкою. У свою чергу капітан міліції ОСОБА_1 зробив ОСОБА_2 зауваження та запропонував припинити вчиняти правопорушення. Однак ОСОБА_2 на законні вимоги працівника міліції не відреагував та зненацька наніс декілька ударів по обличчю капітану міліції ОСОБА_1 , спричинивши останньому тілесні ушкодження.

Згідно виписки із медичної карти хворого КНП «Чигиринський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Чигиринської РР від 10.09.2020, наданої потерпілим, у період з 19.03.2014 по 28.03.2014 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Чигиринської ЦРЛ з діагнозом «струс головного мозку, садна обличчя».

Відповідно до копії висновку експерта Черкаського обласного бюро судово-медичних експертиз від 02.04.2014 № 562, наданої потерпілим, «... у ОСОБА_1 мали місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, крововиливами, саднами обличчя. Вказані ушкодження ... відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я».

У висновку комісії зазначено, що нещасний випадок стався 18.03.2014 близько 22 години в приміщенні Чигиринської ЦРЛ із першим заступником начальника - начальником слідчого відділення Чигиринського РВ УМВС в Черкаській області капітаном міліції ОСОБА_1 , в період проходження служби при виконанні потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків, що підпадає під дію п. 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346".

Позивачу встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), що пов`язані з виконанням службових обов`язків, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 1 від 04.01.2022, виданого медичною (військово-лікарською) комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області».

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 13.01.2022 № 13 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 рік № 580-VIII.

Позивачу 19.05.2022 року встановлено II групу інвалідності у зв`язку з травми, що пов`язані з виконанням службових обов`язків та видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 635717.

Позивач звернувся до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом №1214/01-07 від 16.06.2022 відповідач повідомив позивача, що законодавство не передбачає того, що поліцейські Національної поліції України є суб`єктами, про які вказано у пункті 2 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, а саме особами начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, тому відсутні будь-які правові підстави щодо надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Вважаючи відмову відповідача щодо встановлення статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що Згідно зі статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону №3551-XII визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Так, відповідно до частини 1 статті 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктами 1, 2 частиною 2 статті 7 Закону №3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України: особи з інвалідністю І та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ст.ст. 1, 7 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ - міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань; міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.07.2015 №580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон України №580-VІІІ) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав І свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положення про Міністерство внутрішніх справ України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878.

Пункт 7 вказаного Положення передбачає, що МВС здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, а також заклади та установи.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України №580-VІІІ Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України №580-VІІІ спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України №580-VІІІ структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Основні завдання міліції, визначені ст. 2 Закону України «Про міліцію» відповідають завданням Національної поліції, визначеним ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію».

Втрата чинності Закону України «Про міліцію» визначена ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», цим же розділом Закону визначено порядок та умови прийняття працівників міліції на службу в Національну поліцію та затверджено схеми співвідношення спеціальних звань працівників міліції та поліції (п. 12, розділу).

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Статтею вісімдесятою Закону України №580-VІІІ встановлено види спеціальних звань поліцейських.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138 «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 березня 2017 р. за № 348/30216 посади осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) прирівняно до відповідних посад поліцейських.

З аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що особи які проходять службу в Національній поліції прирівняні до посад начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що спростовує висновки відповідача, які стали підставою для відмови позивачу в надані статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, тому відмовляючи в наданні статусу учасника війни з підстав, що поліцейські Національної поліції України не є суб`єктами, про які вказано у пункті 2 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, відповідач діяв неправомірно.

Щодо належного способу захисту порушеного права суд зазначає, що повноваження суду щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення, прямо передбачені в ч. 3 ст. 245 КАС України.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83), запорукою вірного застосування - дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти рішення про надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Черкаської районного державної адміністрації Черкаської області щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Черкаської районного державної адміністрації Черкаської області (вул. В. Чорновола, буд. 157, м. Черкаси, Черкаська обл., 18003, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти рішення про надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яку може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО