Справа № 620/4336/22
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року Чернігів Справа № 620/4336/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11764-17 від 07.11.2018 року, №Ф-11764-17 від 16.05.2019 року, №Ф-11764-17 від 24.05.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в 1999 році підприємницьку діяльність припинив, а з 2019 року працює найманим працівником у Автомобільному кооперативі № 27, яким сплачувався єдиний внесок за найманого працівника ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог залишено без руху. Встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, шляхом надання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску з даним позовом.

Позивачем надано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення та усунуто недоліки позову.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно даних інформаційної системи "Податковий блок" ОСОБА_1 , зареєстрований 20.01.1996 в якості фізичної особи-підприємця, у господарській діяльності застосовував загальну систему оподаткування. Відповідно до даних інформаційної системи "Податковий блок" Державну реєстрацію припинення позивача проведено 09.06.2022 згідно із рішенням про припинення №001052325. Таким чином, позивач в розумінні норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до 09.06.2022 був платником єдиного соціального внеску, як фізична особа-підприємець. Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, який становив у 2017 році - 704,00 грн., у 2018 році - 819,06 грн., у 2019 році - 918,06 грн, у 2020 році - 1039,06 грн. та з 01.09.2020 - 1100.00 грн. Враховуючи наявність в інтегрованій картці платника заборгованості з ЄВ, ФОП ОСОБА_1 , в автоматичному режимі було сформовано та надіслано за податковою адресою вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-11764-17, від 16.05.2019 № Ф-11764-17 та 24.05.2021 № Ф- 11764-17. ФОП ОСОБА_1 не виконано самостійно обов`язки платника єдиного внеску, як наслідок в ІКП обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску, яка є несплаченою.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 20.01.1996 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до даних інформаційної системи "Податковий блок" державну реєстрацію припинення позивача проведено 09.06.2022 згідно із рішенням про припинення №001052325.

Згідно з даними Реєстру самозайнятих осіб ФОП ОСОБА_1 09.06.2022 було знято з обліку в Чернігівській ДПІ як фізичну особу-підприємця та змінено стан платника на «припинено, але не знято з обліку (кор не пусті)».

21 червня 2022 року ОСОБА_1 через додаток «Дія» дізнався про наявність відкритих виконавчих проваджень на підставі документів, виданих ГУ ДПС у Чернігівській області (ВП № 60499479 та ВП № 67824222).

Цього ж дня, ОСОБА_1 звернувся до адвоката, яким було зроблено адвокатські запити з метою отримання інформації щодо підстав відкриття виконавчих проваджень.

27.06.2022 позивачем було отримано відповідь на запит від ГУ ДПС у Чернігівській області, з якою позивачу надано вимоги про сплату боргу (недоїмки) та докази їх направлення.

ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано зобов`язання зі сплати ЄСВ за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 на загальну суму 37788,74 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 8448,00 грн, за 2018 рік в сумі 9828,72 грн, за 2019 рік в сумі 11016,72 грн, та за перший-третій квартали 2020 року в сумі 8495,30 грн.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 від 25.01.1975 позивач прийнятий на роботу черговим-контролером в Автокооператив №27 з 04.02.2019 згідно з наказом № 05 від 01.02.2019.

Також відповідно до довідки вих. № 5 від 22.06.2022 Автомобільного кооперативу №27 позивач працював в Автокооператив №27 на посаді чергового-контролера з 04.02.2019 (наказ № 05 від 01.02.2019) по 24.04.2020 (наказ № 05 від 24.04.2020); з 01.11.2020 (наказ №15 від 29.10.2020) по 31.03.2021 (наказ №02 від 31.03.2021); з 01.11.2021 (наказ №12 від 30.10.2021) по 31.03.2022 (наказ № 02 від 31.03.2022).

За дані періоди роботи позивача Автокооперативом №27 сплачені страхові внески згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 від 28.06.2022.

Враховуючи наявність в інтегрованій картці платника заборгованості з ЄВ, ФОП ОСОБА_1 , в автоматичному режимі було сформовано та надіслано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-11764-17, від 16.05.2019 № Ф-11764-17 та 24.05.2021 № Ф-11764-17.

Вважаючи вказані вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

До вказаного Закону Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 2 Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

За приписами абзаців другого, третього пункту 1 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 працював найманим працівником, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, за позивача сплачував Автокооператив №27, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 від 28.06.2022.

Суд вказує, що згідно з листом ГУ ДПС у Чернігівській області від 27.05.2022 №3361/6/25-01-24-07-15 у відповідності до вимог Закону №2464 з урахуванням змін внесених Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ФОП ОСОБА_1 ) в автоматичному режимі нараховано зобов`язання зі сплати ЄВ за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року на загальну суму 37788,74грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (термін нарахування 09.02.2018), за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. (термін нарахування 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018 та 21.01.2019), за 2019 рік в сумі 11016,72 грн. (термін нарахування 19.04.2019, 19.07.2019, 21.10.2019, 20.01.2020) та за 2020 рік в сумі 8495,3грн. (термін нарахування 21.04.2020, 20.07.2020, 19.10.2020, 19.01.2021).

Зважаючи на індивідуальні відомості про застраховану особу та довідку від 22.06.2022 вих. №5, позивач, починаючи з 04.02.2019 працював найманим працівником, що при нарахуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) за 2019 рік в сумі 11016,72 грн. (термін нарахування 19.04.2019, 19.07.2019, 21.10.2019, 20.01.2020) та за 2020 рік в сумі 8495,3 грн. (термін нарахування 21.04.2020, 20.07.2020, 19.10.2020, 19.01.2021) не було враховано відповідачем.

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону позивач є застрахованою особою, а нарахування та сплата єдиного внеску роботодавцем в розмірі не менше мінімального виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка мала право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.

Проте, суд зазначає, що в період нарахування позивачу зобов`язання зі сплати ЄВ за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (термін нарахування 09.02.2018), за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. (термін нарахування 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018 та 21.01.2019) підтвердження сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у суду відсутні, адже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що позивач був найманим працівником у вищевказаний період, дана інформація також відсутня і в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 від 28.06.2022.

В той же час, відповідно до ідентифікаційних даних 09.06.2022 проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням, про що у колонці стан платника податків міститься інформація: 11- припинено, але не знято з обліку (кор не пусті).

Отже в оскаржуваний період, а саме 2017 та 2018 роки позивач у встановленому порядку не припинив свою підприємницьку діяльність, був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а відтак належав до кола платника єдиного внеску, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, доказів протилежного суду не надано.

Також необхідно зазначити, що згідно частини четвертої статті 25 Закону податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (частина четверта статті 25 Закону).

Пунктом 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі Інструкція в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 4 Розділу VI Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно додатку 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Пунктом 13 Розділу VIІ Інструкції встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Так, оскаржувану вимогу було сформовано та надіслано позивачу на підставі облікових даних інформаційної системи податкового органу, як платнику єдиного внеску (фізичній особі-підприємцю), який має недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Суд не погоджується із позивачем, що порушення відповідачем строку прийняття та надіслання вимог про сплату боргу (недоїмки) є підставою для визнання таких вимог протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки і Законом і Інструкцією передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки з єдиного соціального внеску не застосовується.

Крім цього, направлення контролюючим органом вимоги про сплату боргу з порушенням строку не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку сплатити борг з єдиного внеску.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 04.09.2018 по справі №817/1061/17, від 14.03.2019 у справі №826/12543/17, від 11.02.2021 у справі №160/4023/19.

Також необхідно зазначити, що Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12.02.2020 у справі №826/17798/18, від 23.09.2021 у справі №640/8096/19, від 26.07.2022 у справі №640/3437/21, зауважив, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані вимоги не можна вважати правомірними в частині нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 та 2020 роки, а отже вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11764-17 від 16.05.2019, №Ф-11764-17 від 24.05.2021 підлягають скасуванню. Щодо іншої частини позовних вимог, то суд не вбачає правових підстав для її задоволення.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11764-17 від 16.05.2019, №Ф-11764-17 від 24.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, вул.Реміснича, 11,м.Чернігів,14000, код ЄДРПОУ ВП: 44094124.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 жовтня 2022 року.

Суддя О.В. Заяць