Справа № 260/2760/22
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2022 року м. Ужгород№ 260/2760/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , якою просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 як дружині загиблого учасника бойових дій, померлого ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 2021-2022 року та щорічної додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_2 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 05.06.2022 року; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого учасника бойових дій, померлого ОСОБА_2 , грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 2021-2022 роки та щорічної додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_2 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 05.06.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є дружиною загиблого ОСОБА_2 . В період з 2012 року по 05.06.2022 року ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та під час проходження військової служби отримав статус учасника бойових дій. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 помер. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09 червня 2022 року № 135 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 05 червня 2022 року. Позивач звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати їй, як дружині загиблого ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні чергової та додаткової відпустки. Однак, відповідач листом від 22 червня 2022 року повідомив, що оскільки військовослужбовець у разі загибелі не звільняється з військової служби, а виключається із списків особового складу частини, у зв`язку із смертю, то підстав для виплати компенсації за невикористані дні відпустки не має.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, 23 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідками Військової частини від 12 липня 2022 року № 828, № 829 та № 830.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок військових дій, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , довідкою про причини смерті від 06.06.2022 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 2576 від 06.06.2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09 червня 2022 року № 135 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира 3 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 05 червня 2022 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 21 липня 2022 року ОСОБА_1 , вона має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2022 року № 1330 ОСОБА_2 додаткова відпустка, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » як учаснику бойових дій з розрахунку по 14 календарних днів за 2015 рік, за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік та за 2022 рік загальною тривалістю 112 календарних днів не надавалась. Перша частини щорічної основної відпустки за 2021 рік була використана терміном 20 діб з 16 серпня 2021 року по 05 вересня 2021 року (з урахуванням святкової доби - 24 серпня). Невикористана друга частина щорічної відпустки за 2021 рік залишилася п`ятнадцять діб. Щорічна основна відпустка за 2022 рік за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 не надавалась. Станом на день виключення зі списків особового складу частини щорічна основна відпустка за 2022 рік складала п`ятнадцять днів.

Позивач звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй як дружині загиблого грошової компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні чергової та додаткової відпусток.

Листом від 22 червня 2022 року № 1356 відповідач повідомив, що оскільки військовослужбовець у разі загибелі (смерті) не звільняється з військової служби, а виключається зі списків особового складу частини у зв`язку зі смертю, то підстав для виплати компенсації за невикористані дні відпустки не має.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно приписів статті 1 Закону України №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 10-1 Закону України №2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Крім того, відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» передбачено, зокрема, такий вид щорічної відпустки як основна відпустка.

Статтею 5 Закону України №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, ОСОБА_2 як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 2, 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Разом з тим, пунктами 17-19 статті 10-1 Закону України №2011-XII встановлені обмеження щодо реалізації учасниками бойових дій їх права на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII, згідно з якими в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Натомість, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Приписами пункту 21 статті 10-1 Закону України №2011-XII визначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Суд зазначає, що визначення особливого періоду надано в Законі України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі по тексту - Закон України №3543) та Законі України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі по тексту - Закон України №1932-XII).

Статтею 1 Закону України №3543 визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Приписами частини восьмої статті 4 Закону України №3543 встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом України №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, було постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В той же час, довідкою військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2022 року № 1330 підтверджується, що ОСОБА_2 за період з 2015 року по 2022 рік додаткова відпустка як учаснику бойових дій не надавалась.

Крім того, відповідач у вказаному листі зазначає, що невикористана частина щорічної відпустки за 2021 рік залишилася п`ятнадцять діб та щорічна основна відпустка за 2022 рік за період проходження служби не надавалась, станом на день виключення зі списків особового складу частини щорічна основна відпустка за 2022 рік складала п`ятнадцять діб.

Отже, при виключенні позивача зі списків особового складу, відповідач повинен був провести усі необхідні розрахунки в тому числі і щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2022 рік.

Як вже встановлено судом, позивач звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати їй як дружині загиблого грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Однак, відповідач листом від 22 червня 2022 року № 1356 вказав на відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами пункту 6-1 статті 18 Закону України №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 1 Розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що у померлого ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпусти та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2022 роки, яке виникло до дня його смерть, та неможливість останнім отримати вказану компенсацію.

Таким чином, оскільки позивач в розумінні Закону України №2011-XII та Порядку № 260 членом сім`ї загиблого (дружиною), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки та за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та необхідність визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки та за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки.

З метою належного захисту прав позивача, необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ,як дружині загиблого ОСОБА_2 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки та за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки.

Згідно частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як дружині загиблого учасника бойових дій, померлого ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 2021-2022 року та щорічної додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_2 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого учасника бойових дій, померлого ОСОБА_2 , грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 2021-2022 роки та компенсацію щорічної додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_2 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька