Справа № 380/9751/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року

справа №380/9751/22

провадження № П/380/9823/22

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Чаплик І.Д.,

секретар судового засідання Посмітюх К.Т.,

за участю:

представників позивача Левицька І.С., Козак О.В.,

представника відповідача Хомин Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У від 11.11.2021, винесену Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що з Єдиного порталу електронних послуг «Дія» позивачу стало відомо про винесення Головним управлінням ДПС у Львівській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У від 11.11.2021 з єдиного соціального внеску в розмірі 30430,68 грн. Позивач вважає такий борг необгрунтованим, оскільки здійснювала підприємницьку діяльність у період з 19.04.2007 по 26.02.2020, а тому після припинення підприємницької діяльності 26.02.2020 у неї відсутній обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску. Зазначає, що контролюючим органом вже виносилася у 2019 податкова вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску, який позивачем було погашено в медах виконавчого провадження №58275183, а тому повторне нарахування боргу вважає неприпустимим. Вказує, що після припинення підприємницької діяльності страхувальником позивача був роботодавець, який сплачував єдиний соціальний внесок із суми грошового забезпечення позивача у відповідних розмірах, що підтверджується довідкою про доходи та даними інформаційної системи податкового органу. Таким чином, позивач вказує на те, що в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) він є застрахованою особою і єдиний внесок за нього регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як підприємцем, зокрема у періоди, коли позивач був найманим працівником.

Ухвалою суду від 20.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.08.2022.

На виконання ухвали суду представник відповідача 04.08.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464). Позивач за даними інформаційної системи з Електронного кабінету платника податків, а саме, із даних про взяття на облік платників податків, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на момент винесення оскаржуваної вимоги (Ф-2433-52У від 11.11.2021) зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець. Відповідач зазначає, що аналіз п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 свідчить про те, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на роботодавців та фізичних осіб-підприємців. Згідно з АІС Податковий блок в інтегрованій картці платника податків станом на 11.11.2021 обліковується заборгованість фізичної особи-підприємця з єдиного внеску в розмірі 30430,68 грн., у зв`язку чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної вимоги про нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

05.08.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій в підтвердження факту сплати боргу з єдиного соціального внеску представник позивача покликається на постанову про закриття виконавчого провадження №58275183 та відповідь органу виконавчої служби щодо сплати такого боргу, а тому вважає, що податковим органом неправомірно не внесено зміни до інтегрованої картки.

08.08.2022 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 07.09.2022 з метою витребування в сторін підтверджуючих документів щодо сплати єдиного соціального внеску за спірний період та з`ясування факту погашення боргу по вимозі у виконавчому провадженні №58275183.

02.09.2022 на адресу суду надійшли письмові клопотання від представника позивача про долучення до матеріалів справи довідок ОК-5, ОК-7, відомостей з з Лержавного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 18.08.2022, довідок про місце праці та доходи позивача, платіжного доручення про сплату боргу у виконавчому провадженні №58275183.

07.09.2022 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 05.10.2022.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив та письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково покликається на наявні у матеріалах справи докази, які, на думку відповідача, підтверджують факт перебування позивача на обліку платників єдиного внеску та відповідно наявність у нього обов`язку сплачувати вказаний податок до моменту зняття з такого обліку у відповідності до вимог ч.1 ст.5 Закону № 2464-VІ. Також подала дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, згідно яких заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) станом на 30.09.2022 становить 13473,90 грн. з урахуванням погашеної заборгованості у виконавчому провадженні №58275183, яка раніше не була врахована у зв`язку зі сплатою позивачем боргу на неправильні рахунки.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 21.10.2013 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Львівській області. Дата взяття на облік як платника єдиного внеску 02.11.2011.

Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.02.2020 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача за власним рішенням.

Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 11.11.2021, заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становить 30430,68 гривень. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2013 рік 1137,24 грн, за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн. (за І квартал - 2457,18 грн., за ІІ квартал - 2457,18 грн., за ІІІ квартал - 2457,18 грн., за ІУ квартал - 2457,18 грн.), за 2019 рік 11016,72 грн. (за І квартал 2754,18 грн., за ІІ квартал - 2754,18 грн., за ІІІ квартал - 2754,18 грн., за УІ квартал - 2754,18 грн.).

11.11.2021 ГУ ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У, відповідно до якої ОСОБА_1 визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 30 430,68 грн.

Судом також встановлено, що ГУ ДПС у Львівській області вже було сформовано 08.11.2018 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У, відповідно до якої ОСОБА_1 визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 16956,78 грн.

Як встановлено судом, вказана сума заборгованості виникла за рахунок несплати позивачем єдиного внеску за 2013 рік 1137,24 грн, за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., за 2018 рік 7371,54 грн. (за І квартал - 2457,18 грн., за ІІ квартал - 2457,18 грн., за ІІІ квартал - 2457,18 грн.), тобто за періоди, які уввійшли до оскаржуваної в даній справі вимоги.

Визначену згідно податкової вимоги від 08.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2433-52У суму заборгованості позивачем було погашено в межах виконаачого провадження №58275183, що підтверджується платіжним дорученням №341 від 13.02.2020, листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) за №59620 від 17.08.2022 та постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) від 12.03.2020 про закриття виконавачого провадження №58275183.

Даний факт також підтверджено і представником відповідача поданими в судовому засіданні даними з інформаційної системи органу доходів і зборів, згідно яких заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) станом на 30.09.2022 становить 13473,90 грн. з урахуванням погашеної заборгованості у виконавчому провадженні №58275183.

Тобто спірною залишається заборгованість за період з ІУ кварталу 2018 року по 2019 рік (ІУ квартал 2018 року 2457,18 грн. та 2019 рік 11016,72 грн, що в сукупності становить 13473,90 грн)

Водночас судом встановлено, що згідно з довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Стасенко та Партнери» №ТА-00000002 від 17.08.2022 ОСОБА_1 працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю «Стасенко та Партнери» з 01.11.2011 по 28.02.2019 на посаді фахівець та отримувала дохід за цей період в розмірі 278 932,65 грн (а.с.73-76).

Згідно з довідкою приватного підприємства «Стасенко та Партнери» №ТА-00000005 від 17.08.2022 ОСОБА_1 працювала в приватному підприємстві «Стасенко та Партнери» з 23.03.2016 по 28.02.2019 на посаді менеджер за сумісництвом та отримувала дохід за цей період 34 293,42 грн (а.с.71-72),

Згідно з довідкою приватного підприємства «Стасенко та Партнери» №ТА-00000004 від 17.08.2022 ОСОБА_1 працює в приватному підприємстві «Стасенко та Партнери» з 01.03.2019 по даний час на посаді інженер-технолог та отримала дохід за цей період станом на 31.08.2022 в розмірі 215 203,14 грн (а.с.77-79).

Згідно з довідкою ПП «Райз-Резон» №22/001 від 22.08.2022 ОСОБА_1 працює у ПП «Райз-Резон» менеджером із ЗЕД за сумісництвом.(а.с.82).

Вказані факти також підтверджуються і записами в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.44-45).

Згідно з відомостями з Лержавного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 18.08.2022 у період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року, тобто у спірний період, страхувальниками позивача сплачувалися за позивача суми єдиного соціального внеску (а.с.57-58), зокрема, за 2018 рік сплачено 88375,85 грн, за 2019 рік 99193,01 грн. Такі страхові внески сплачені також і за 2020 рік 109397,13 грн. за 2021 рік 139866,46 грн., і за два квартали 2022 року 57246,73 грн.

Вказані періоди зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку зі сплатою страхувальником позивача єдиного соціального внеску, нарахованого на суми грошового забезпечення, що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також довідками форми ОК-5 та ОК-7 (а.с.59-64).

Позивач, вважаючи таку вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон № 2464-VI) щодо правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно з абзацом 7 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (надалі також - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах чи проходженні військової служби за контрактом, та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є й фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 року у справі № 260/739/19 дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, й мета законодавчого запровадження збору єдиного внеску досягається саме за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, що перебувають на обліку в органах ДПС як фізичні особи-підприємці, однак, підприємницьку діяльність не здійснюють і доходи від неї не отримують, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постановах, ухвалених в інших справах, зокрема в постанові від 05.03.2020 року у справі №824/509/19-а, від 06.05.2020 року у справі №400/1622/19, від 04.11.2021 року у справі №140/3209/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановленими у цій справі обставинами позивач у період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року, працювала у приватному підприємстві «Стасенко та Партнери» та товаристві з обмеженою відповідальністю «Стасенко та Партнери» і єдиний соціальний внесок сплачувався ними, як страхувальниками позивача, що підтверджено відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також довідками форми ОК-5 та форми ОК-7 (а.с.57-64).

Таким чином, підтверджено той факт, що єдиний внесок за застраховану особу у період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року, тобто у період, за кий позивачу нараховано спірну суму заборгованості, сплачувався страхувальниками.

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї сплачував страхувальник в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

З наведеного, перевіряючи дані інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо наявності у неї недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, враховуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що позивачу безпідставно нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року на суму 13473,90 грн, оскільки за вказаний період страхові внески за позивача сплачено її страхувальниками в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем

Щодо боргу зі сплати страхових внесків на суму 16956,78 грн., який був визначений за 2013 рік 1137,24 грн, за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., за 2018 рік 7371,54 грн згідно з податковою вимогою від 08.11.2018 № Ф-2433-52У, то як встановлено судом вище, вказану суму боргу позивачем було погашено в межах виконаачого провадження №58275183, що підтверджується платіжним дорученням №341 від 13.02.2020, листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) за №59620 від 17.08.2022 та постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) від 12.03.2020 про закриття виконавачого провадження №58275183.

Даний факт також підтверджено і представником відповідача поданими в судовому засіданні даними з інформаційної системи органу доходів і зборів ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) станом на 30.09.2022, якими враховано погашену позивачем заборгованість у виконавчому провадженні №58275183 на суму 16956,78 грн.

З наведеного, перевіряючи оскаржувану податкову вимогу, враховуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Львівській області № Ф-2433-52У від 11.11.2021 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 30430,68 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з дії Головного управління Державної податкової служби у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області № Ф-2433-52У від 11.11.2021 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 30430,68 грн.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідних положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.10.2022.

Суддя Чаплик І.Д.