Справа № 200/10407/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року справа №200/10407/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №200/10407/21 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в області щодо незарахування позивачу до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»:

- періоду навчання в Донецькому державному медичному інституті з 01 вересня 1978 року по 28 червня 1984 року,

- періоду роботи з 01 вересня 1989 року по 31 серпня 1991 року в клінічній ординатурі Донецького державного медичного інституту;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в області щодо невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати ГУ ПФУ в області зарахувати до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»:

- період навчання в Донецькому державному медичному інституті з 01 вересня 1978 року по 28 червня 1984 року,

- період роботи з 01 вересня 1989 року по 31 серпня 1991 року в клінічній ординатурі Донецького державного медичного інституту;

-зобов`язати ГУ ПФУ в області виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не зарахував до спеціального стажу роботи в закладах та установах державної комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії відповідно до п. п. «е» - «ж» ст. 55 Закону №1788, період навчання в Донецькому державному медичному інституті з 01 вересня 1978 року по 28 червня 1984 року, а також період роботи в Донецькому державному медичному інституті в клінічній ординатурі з 01 вересня 1989 року по 31 серпня 1991 року.

Як наслідок, через недостатність спеціального стажу пенсійний орган відмовив позивачеві у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, п. «е» ст. 55 Закону № 1788.

Дії відповідача є протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України, які полягали у відмові ОСОБА_1 зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду навчання в клінічній ординатурі на кафедрі госпітальної хірургії Донецького державного медичного інституту ім. А.М. Горького з 01 вересня 1989 року по 01 вересня 1991 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали у відмові ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання в клінічній ординатурі на кафедрі госпітальної хірургії Донецького державного медичного інституту ім. А.М. Горького з 01 вересня 1989 року по 01 вересня 1991 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Згідно з Положенням про клінічну ординатуру, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 січня 1998 року № 12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 16 лютого 1998 року № 106/2546, навчання у клінічній ординатурі проводиться з відривом від виробництва, а тому підстав для зарахування до спеціального стажу такого періоду навчання немає.

Зарахування часу навчання до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» - «ж» ст. 55 Закону № 1788, який дає право на пенсію за вислугу років, як до 01 січня 2004 року, так і після, законодавство України не передбачає.

Отже, страховий стаж позивача складає 42 роки 04 місяці 27 днів, в тому числі стаж працівника охорони здоров`я 34 роки 06 місяців 29 днів, що не дає йому права на призначення грошової допомоги на підставі п. 7.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 через недостатність спеціального стажу (35 років), а тому йому правомірно відмовлено у виплаті цієї допомоги.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

11 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в області з заявою про призначення пенсії.

18 червня 2021 року рішенням № 31 позивачу призначена пенсія за віком.

При цьому пенсійний орган зарахував позивачу до спеціального стажу «працівники охорони здоров`я, посади з постанови Кабінету Міністрів України № 909», періоди його роботи з 01 серпня 1984 року по 24 червня 1985 року тривалістю 00 років 10 місяців 24 дні, з 01 серпня 1985 року по 01 січня 1988 року тривалістю 02 роки 05 місяців 01 день, з 02 січня 1988 року по 01 вересня 1989 року тривалістю 01 рік 08 місяців 00 днів, з 01 вересня 1991 року по 01 червня 1998 року тривалістю 06 років 09 місяців 01 день, з 02 червня 1998 року по 31 грудня 2003 року тривалістю 05 років 07 місяців 00 днів, з 01 січня 2004 року по 30 вересня 2008 року тривалістю 04 роки 09 місяців 00 днів, з 01 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року тривалістю 00 років 03 місяці 00 днів, з 01 січня 2009 року по 31 травня 2011 року тривалістю 02 роки 05 місяців 00 днів, з 01 червня 2011 року по 30 червня 2011 року тривалістю 00 років 01 місяць 00 днів, з 01 липня 2011 року по 09 червня 2021 року тривалістю 09 років 09 місяців 00 днів.

Як свідчить наявний у пенсійній справі розрахунок стажу (форма РС-право), до спеціального стажу «працівники освіти та охорони здоров`я» позивачеві зараховано 34 роки 09 місяців 05 днів.

Не зараховані до спеціального стажу періоди «навчання у вищих/середніх навчальних закладах» загальною тривалістю 07 років 09 місяців 28 днів, в тому числі:

з 01 вересня 1978 року по 28 червня 1984 року 05 років 09 місяців 28 днів;

з 02 вересня 1989 року по 31 серпня 1991 року 02 роки 00 місяців 00 днів, до спеціального стажу «працівники освіти та охорони здоров`я» позивача не зараховані.

У відповідь на звернення позивача пенсійний орган листом від 22 липня 2021 року повідомив, що на підставі п. 7.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, згідно з яким особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячний пенсій станом на день її призначення.

Страховий стаж ОСОБА_1 складає 42 роки 04 місяці 27 днів, у тому числі стаж працівника охорони здоров`я 34 роки 06 місяців 29 днів, що не дає права на призначення грошової допомоги згідно з п. 7.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.

Отже, відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю на момент призначення пенсії за віком необхідного спеціального стажу 35 років.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 в 1978 році вступив до Донецького державного медичного інституту і в 1984 році закінчив повний курс цього закладу за спеціальністю «лікувальна справа».

Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 28 червня 1984 року ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація «лікаря-лікувальника», що підтверджується дипломом з відзнакою, виданим Донецьким державним медичним інститутом 28 червня 1984 року за реєстраційним № 8.

Період навчання з 01 вересня 1978 року по 28 червня 1984 року зарахований позивачеві до страхового стажу, до спеціального стажу цей період не зарахований.

Посвідчення № 7483, видане Донецьким державним інститутом ім. А.М. Горького 24 червня 1985 року, свідчить, що в період з 01 серпня 1984 року по 29 червня 1985 року ОСОБА_1 проходив інтернатуру в Центральній міській лікарні м. Краматорська за спеціальністю «хірург»; рішенням випускної екзаменаційної комісії від 24 червня 1985 року (протокол № 39) йому присвоєна кваліфікація лікаря хірурга.

Період проходження позивачем інтернатури з 01 серпня 1984 року по 29 червня 1985 року зарахований до його спеціального стажу.

Записи трудової книжки позивача свідчать, що позивач:

-01 вересня 1989 року на підставі наказу від 20 вересня 1989 року № 1677 був зарахований до дворічної клінічної ординатури кафедри госпітальної хірургії Донецького державного медичного інституту ім. А.М. Горького (запис №6);

01 вересня 1991 року на підставі наказу від 12 липня 1991 року № 2122 позивач відрахований з клінічної ординатури у зв`язку із закінченням навчання (запис №7).

Посвідченням, виданим 31 серпня 1991 року Донецьким державним медичним інститутом за реєстраційним № 35, підтверджується навчання позивача в клінічній ординатурі, з 1989 року по 1991 рік в клінічній ординатурі при Донецькому державному медичному інституті і закінчив повний курс за спеціальністю 14.00.27 «Хірургія».

Період проходження позивачем клінічної ординатури з 02 вересня 1989 року по 31 серпня 1991 року до його спеціального стажу не зарахований.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що період навчання позивача в клінічній ординатурі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «є» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 визначені Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік № 909).

Як визначено пунктом 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного страхового стажу, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 61 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VІІ «Про вищу освіту» (в редакції, яка була чинною до 24 липня 2020 року), клінічний ординатор це особа, яка має ступінь магістра медичного спрямування та кваліфікацію лікаря певної спеціальності відповідно до переліку лікарських спеціальностей і навчається з метою поглиблення професійних знань, підвищення рівня компетентності лікаря - спеціаліста.

Основним завданням клінічної ординатури є поглиблення професійних знань, підвищення рівнів умінь та навичок лікаря-спеціаліста за його лікарським фахом з метою підготовки висококваліфікованого лікаря для самостійної роботи в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На підставі Положення про клінічну ординатуру, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 січня 1998 року № 12, визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів спеціалістів з певного фаху, зокрема, у клінічних науково-дослідних інститутах; клінічні ординатури в межах робочого часу виконують лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях, на яких базується клініка, в обсязі 25% від розрахункової норми навантаження лікаря відповідної спеціальності, що передбачається індивідуальними планами їх підготовки.

Відповідно до пункту 4.12 зазначеного Положення термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та роботи за фахом.

Таким чином, оскільки в період з 01 вересня 1989 року по 01 вересня 1991 року ОСОБА_1 проходив підготовку в клінічній ординатурі кафедри госпітальної хірургії Донецького державного медичного інституту ім. А.М. Горького, тому ценй період повинен бути зарахований до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 24 грудня 2019 року у справі № 442/4963/17.

Отже, відповідач протиправно не врахував вищезазначений період в спеціальний стаж позивача, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання в цій частині дій пенсійного органу протиправними та зобов`язав відповідача зарахувати до спеціального стажу позивача період навчання в клінічній ординатурі на кафедрі госпітальної хірургії Донецького державного медичного інституту ім. А.М. Горького з 01 вересня 1989 року по 01 вересня 1991 року.

Оскільки з врахуванням періоду навчання позивача в клінічній ординатурі з 01 вересня 1989 року по 01 вересня 1991 року його спеціальний стаж роботи за фахом становить більш 35 років, тому відповідач протиправно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, п. «е» ст. 55 Закону № 1788.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправними дій пенсійного органу щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №200/10407/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №200/10407/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06 жовтня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв