Справа № 160/11383/22
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засідання
представника прокуратури представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 Дидюк Н.О. Ховрич О.А. Войтенко К.В. Рибіної І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра, що діє в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, зобов`язання знесення об`єкту самочинного будівництва, -
29.07.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2), в якому просить суд:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав № 61078876 від 19.10.2021 про поділ об`єкта нерухомого майна, що прийняте держаним реєстратором відділу реєстраційних послуг Підгородненської міської ради Подгорним Віталієм Ігоровичем, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на 41 об`єкт нерухомого майна (квартири) та нежитлового приміщення площею 194 кв.м. (підвал) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати державну реєстрацію прав власності на 41 об`єкт нерухомого майна (квартири) та нежитлового приміщення площею 194 кв.м. (підвал) за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на об`єкти нерухомого майна, а саме:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання.
За пропозицією суду представниками сторін подані письмові пояснення щодо питання належності справи до юрисдикції адміністративного суду.
21.09.2022 року через систему «Електронний суд» представником відповідача 2 подано клопотання про відмову у відкритті провадження, в якому зазначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого ніж, адміністративне судочинство.
28.09.2022 року до суду від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради надійшла відповідь на відзив, в якій представник з посиланням на практику Верховного суду України, зазначає, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявляється прокуратурою в інтересах позивача на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв`язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч.7 ст. 376 ЦК України), а тому цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.
Представник прокуратури, представник позивача в підготовчому засіданні підтримали позицію, викладену у письмових поясненнях з приводу предметною підсудності даної справи адміністративному суду.
Представники відповідачів, наполягали, що спір у даній справі не є публічно-правовим спором, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши вимоги представників відповідача про закриття провадження у справі та пояснення представників прокуратури, позивача про належність спору до юрисдикції адміністративного суду, суд дійшов наступних висновків.
Позивач зазначає, що замовнику ОСОБА_1 . Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано будівельний паспорт «Будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд у районі АДРЕСА_1 » від 02.01.2020 №16/28-1. Відповідно до містобудівних та архітектурних вимог до забудови вказаної земельної ділянки видом будівництва є будівництво житлового будинку та улаштування навісу, гранична висота житлового будинку складає 8,55 м. основні техніко-економічні показники житловий будинок загальною площею 279,20 кв.м., поверховість 2 поверхи. Згідно з інформацією, що міститься у повідомленні про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 14.04.2021 ОСОБА_1 здійснено будівництво двоповерхового індивідуального житлового будинку загальною площею 279,7 кв.м. та 23.04.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, згідно з інформацією Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради адреса « АДРЕСА_1 » офіційно жодному об`єкту нерухомого майна не надавалась. В ході перевірки Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було встановлено, що ОСОБА_1 без отримання дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з середніми наслідками (СС-2) ведеться будівництво будинку, який станом на 19.11.2021 року складається з 5 поверхів. Після проведених перевірок Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради скасовано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 14.04.2021, на підставі якої зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, виходячи з характеру заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України регламентовано, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянств, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, коли право на звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень.
Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Скасування державної реєстрації оскаржуваних об`єктів нерухомого майна, без вирішення питання правомірності володіння та реєстрації за відповідачами, не можливе.
Без вирішення питання про право власності на зазначене майно, неможливо вирішувати питання про державну реєстрацію цього майна або скасування реєстраційних записів щодо такого майна.
Скасування державної реєстрації, в даному випадку, неможливе без втручання суду у цивільно-правові відносини у розумінні приватноправового спору.
Суд вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.
Вирішення питання щодо скасування реєстраційних дій не відповідають завданням адміністративного судочинства, так як у ході розгляду справи обов`язково виникне питання щодо права володіння об`єктами нерухомого майна, а отже такий спір, у даному випадку - є спором про право.
Згідно з частиною 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов`язані із скасуванням реєстрації майнових прав, спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Зазначена правова позиція суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного суду у справі № 802/4524/18, викладеній у постанові від 12 лютого 2020 року.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно збудовану надбудову, суд зазначає наступне.
Згідно частини першої статті 38 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Отже, позовні вимоги щодо знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна мають бути пред`явлені суб`єктом владних повноважень до особи, яка здійснила (здійснює) таке будівництво.
При цьому, суд погоджується з доводами прокурора та представника позивача стосовно підсудності адміністративному суду спорів щодо зобов`язання забудовника знести самочинно збудований об`єкта нерухомого майна, що і підтверджується практикою Верховного Суду. Проте, суд вказує на помилковість застосування вказаної позиції до зазначеної справи, оскільки в даному спорі, позивачі звертаються з вимогою про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна не забудовника (особу, що здійснювала будівництво), а особу, що набула право власності на вказані об`єкти на підставі договорів дарування.
Отже, інші доводи представників сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Відповідно до частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з частиною 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад цього спору, суд дійшов до висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 5 частини 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Таким чином, суд дійшов висновку про повернення позивачу сплаченої суми судового збору, відповідно до платіжного доручення про сплату судового збору №1543 від 26.07.2022 року у розмірі 9924,00 грн.
Керуючись ст. ст. 19, 139, 238, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Повернути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 9924,00 грн. сплачений згідно платіжного доручення №1543 від 26 липня 2022 року.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 04 жовтня 2022 року.

Суддя Н.Є. Сліпець