Справа № 320/6626/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року справа №320/6626/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Громадської організації «Ірпінська спілка споживачів» до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, стягнення коштів.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» звернулась Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» (далі позивач або ГО «Ірпінська спілка споживачів») з позовом до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради;

- стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області - суб`єкта владних повноважень, на відшкодування шкоди споживачам, заподіяної його протиправним рішенням, кошти на загальну суму 3331124,83 грн. на банківський рахунок Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради з цільовим призначенням для здійснення перерахунку споживачам вартості послуг відповідно до припису Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №1 від 28.01.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради є незаконним, оскільки останнє було затверджено із порушенням вимог Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Позивач стверджує, що відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» з 10.06.2018 органи місцевого самоврядування втратили повноваження щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (у тому числі і шляхом коригування раніше встановлених тарифів чи їх перерахунку у зв`язку з виявленням порушень під час їх формування). Незважаючи на це виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області 19.06.2018 було прийнято рішення №133/2, яким затверджено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, що надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради.

За твердженням позивача, наведене призвело до порушенням майнових прав невизначеного кола споживачів житлово-комунальних послуг міста Ірпеня у розмірі не менше ніж 3331124,83 грн., на підтвердження чого позивач послався на припис Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області від 28.01.2019 №1, винесений Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради.

Позивач також зазначив, що Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» має право звернення до суду з позовами на захист прав, свобод та інтересів споживачів міста Ірпеня, які не лише є членами організації, та і тих, які не є її членами.

З урахуванням викладеного, позивач просить у судовому порядку визнати оскаржуване рішення протиправним та нечинним, а також відшкодувати на користь споживачів житлово-комунальних послуг міста Ірпеня шкоду у розмірі 3331124,83 грн., завдану протиправним, на думку позивача, рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» не наділена відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» повноваженнями звертатися з позовом до суду у категорії справ про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням.

У змісті відзиву на позовну заяву відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду та оскарженням нечинного рішення.

Третя особа надала суду письмові пояснення по справі, у яких висловила свої заперечення з приводу заявленого позову. Так, третя особа зазначила, що у Громадської організації «Ірпінська спілка споживачів» відсутні повноваження щодо захисту прав та інтересів невизначеного кола споживачів міста Ірпеня, які не є членами такої організації. Крім того, третя особа зауважила, що 04.03.2019 між КП Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради та виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області укладено договори про надання послуги з управління 158 багатоквартирних будинків м. Ірпінь Київської області. Таким чином, рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2 фактично припинило свою дію після укладення відповідних договорів.

Викладені у відзиві відповідача доводи, а також у письмових поясненнях твердження третьої особи були заперечені позивачем у поданій до суду відповіді на відзив та пояснення третьої особи, у яких позивач наполягав на обґрунтованості позовних вимог. Також позивачем подано до суду заперечення проти залишення позову без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивачу необхідно було надати суду докази сплати судового збору у сумі 24970,00 грн., на рахунок Київського окружного адміністративного суду (оригінал платіжного документу), або уточнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 позовну заяву Громадської організації "Ірпінської спілка споживачів" до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправним та нечинним рішення, стягнення коштів повернуто позивачеві з усіма доданими до неї документами відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 апеляційну скаргу Громадської організації "Ірпінська спілка споживачів" задоволено частково. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 скасовано, а справу за адміністративним позовом Громадської організації "Ірпінська спілка споживачів" до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправним та нечинним рішення, стягнення коштів направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

17.09.2021 матеріали адміністративної справи №320/6626/21 повернулись на адресу Київського окружного адміністративного суду та були передані для розгляду судді Кушновій А.О. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 11.11.2021, витребувано докази від сторін.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради (ідентифікаційний код 39618372; адреса місцезнаходження: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Троїцька, буд. 21).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 витребувано докази у справі від позивача та відкладено підготовче судове засідання на 09.12.2021.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із витребуванням нових доказів від сторін на 18.01.2022.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із витребуванням нових доказів від сторін на 03.02.2022.

03.02.2022 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Кушнової А.О. у щорічній відпустці. Призначено наступне підготовче судове засідання на 22.02.2022.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із витребуванням нових доказів від сторін на 10.03.2022.

10.03.2022 підготовче судове засідання знято з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, а також згідно з рекомендаціями Ради Суддів України від 24.02.2022 «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації». Призначено наступне підготовче засідання на 25.05.2022.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою сторін на 07.07.2022.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою позивача на 26.07.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 повернуто без розгляду клопотання представника позивача Громадської організації «Ірпінська спілка споживачів» - адвоката Махнівського М.О. від 14.07.2022 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Полтавським районним судом Полтавської області, поданого до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний Суд» 14.07.2022.

Протокольною ухвалою суду від 26.07.2022 закрито підготовче судове засідання та розпочато розгляд справи по суті у цей самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

26.07.2022 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 на підставі статей 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

19 червня 2018 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області прийнято рішення №133/2 від 19.06.2018 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради», згідно з пунктом першим якого встановлено тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надає КП «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради» за 1 м2 (з ПДВ), згідно додатків 1-5.

Пунктом 2 вказаного рішення встановлено граничний рівень рентабельності в розрахунку витрат на покриття витрат від надання послуг:

- для населення 8 %;

- для бюджетних організацій 12 %;

- для комерційних структур 50 %.

Пунктами третім, четвертим та п`ятим рішення №133/2 від 19.06.2018 передбачено оприлюднити дане рішення на офіційному веб-сайті Ірпінської міської ради. Ввести в дію тарифи, встановлені даним рішенням через 15 днів з моменту їх оприлюднення. Контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника міського голови відповідно до розподілу обов`язків (том 1 а.с.115, 105-107).

У січні 2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області проведено планову перевірку Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради, за результатом якої складено акт перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №4 від 25.01.2019 (том 1, а.с.123-128) та винесено припис №1 від 28.01.2019 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін (том 1, а.с.116).

Перевіркою встановлено, що на підставі звернення Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради 17.05.2018 № 540, рішенням виконавчого комітету Iрпiнської міської ради № 133/2 від 19.06.2018 були затверджені тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. Інформацію про намір зміни тарифів було оприлюднено на офіційному веб-сайтi Iрпiнської міської ради 06.06.2018.

В приписі №1 від 28.01.2019 вказано, що 10.12.2017 набрав чинності Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яким регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до нього норми, що регулюють надання послуг з утримання будинків i споруд та прибудинкових територій, втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим законом. Таким чином, з 10.06.2018 на законодавчому рівні не передбачено наявності послуги з утримання будинків i споруд та прибудинкових територій. Натомість, стаття 5 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» передбачає нову класифікацію житлово-комунальних послуг, згідно з якою житловою послугою є послуга з управління багатоквартирним будинком. Отже, з 10.06.2018 органи місцевого самоврядування не мають повноважень щодо встановлення (у тому числі i за результатами коригування) тарифів на послуги з утримання будинків i споруд та прибудинкових територій.

Таким чином, при застосуванні тарифів на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, встановлених рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №133/2 від 19.06.2018 Комунальним підприємством порушено п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017.

На підставі викладеного, приписом №1 від 28.01.2019 від Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради вимагається в термін до 01.03.2019 повернути споживачам послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 05.07.2018 по 31.12.2018 шляхом здійснення перерахунку сум у розмірі 3331124,83 грн.

Вважаючи, що рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №133/2 від 19.06.2018 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради прийнято відповідачем поза межами повноважень та у спосіб, не передбачений чинним законодавством, що призвело до порушення майнових прав невизначеного кола споживачів не менше ніж на суму 3331124,83 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон №280/97-ВР; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема власні (самоврядні) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України), транспортні та інші послуги.

Частиною шостою статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875від 24.06.2004 (далі - Закон №1875-IV,в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями частини першої статті 1 Закону №1875-IV передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1875-IV встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Разом з цим, 10.12.2017 набрав чинності Закон України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VIII).

Пунктом 1 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189-VIII визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.05.2019, крім:

статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 10.06.2018);

частини третьої статті 11,абзаців першого тадругого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 01 січня 2019 року.

Пунктом 2 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189-VIII визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875від 24.06.2004 (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Положеннями пункту 2 частини третьої статті 4 Закону №2189-VIII встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

В той же час, статтею 5 Закону №2189-VIII закріплено, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Тобто із введенням в дію Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» суттєво змінено систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, при цьому такої послуги, як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін.

Отже, за приписами Закону №2189-VIII відповідач станом на момент прийняття оскаржуваного рішення від 19.06.2018 № 133/2 не мав повноваження встановлювати тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з урахуванням змін до законодавства, що зазначені вище.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною дев`ятою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що спірне рішення від 19.06.2018 №133/2 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради прийнято без дотримання положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не відповідає нормам матеріального права, а тому дане рішення слід визнати протиправним та нечинним. Відповідно, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області на відшкодування шкоди споживачам, заподіяної його протиправним рішенням, коштів на загальну суму 3331124,83 грн. на банківський рахунок Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради з цільовим призначенням для здійснення перерахунку споживачам вартості послуг відповідно до припису Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №1 від 28.01.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Свою вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 3331124,83 грн. позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірного рішення відповідача завдано шкоду споживачам міста Ірпеня на суму 3331124,83 грн., про що зазначено Головним управління Держпродспоживслужби в Київській області у приписі №1 від 28.01.2019.

Так, як було означено судом вище, приписом №1 від 28.01.2019 від Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради вимагається у термін до 01.03.2019 повернути споживачам послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 05.07.2018 по 31.12.2018 шляхом здійснення перерахунку сум у розмірі 3331124,83 грн.

При цьому, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на банківський рахунок Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради коштів на суму 3331124,83 грн., позивачем не доведено порушене право Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради в межах даного спору, як і не надано доказів на підтвердження оскарження Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради припису №1 від 28.01.2019 у судовому порядку.

Суд зазначає, що безпосереднім об`єктом захисту в даному випадку виступають майнові права та/або інтереси споживачів послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій міста Ірпеня, яким було спричинено шкоду у зв`язку із прийняттям Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області оскаржуваного рішення від 19.06.2018 №133/2.

Між тим, на переконання суду, відшкодування шкоди споживачам послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій міста Ірпеня за період з 05.07.2018 по 31.12.2018 має здійснюватися в межах виконання вимог припису №1 від 28.01.2019. Натомість, задоволення вимоги у заявлений позивачем спосіб призведе до фактичної заміни боржника у приписі №1 від 28.01.2019, що суперечить нормам чинного законодавства.

За наведених обставин, суд уважає, що вимога позивача щодо стягнення з виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області матеріальної шкоди в сумі 3331124,83 грн. на банківський рахунок Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради з цільовим призначенням для здійснення перерахунку споживачам вартості послуг відповідно до припису Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №1 від 28.01.2019, не є належним способом захисту порушеного права споживачів, в інтересах яких Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» звернулася з даним позовом до суду.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у наведеній частині.

Що стосується права на звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 22.03.2012 № 4572-VI «Про громадські об`єднання» (далі - Закон № 4572-VI) громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

У частині першій статті 3 Закону № 4572-VI закріплено, що громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: 1) добровільності; 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності.

Відповідно до частин першої та третьої статті 2 Закону № 4572-VI дія цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

Особливості регулювання суспільних відносин у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення окремих видів громадських об`єднань можуть визначатися іншими законами.

У преамбулі Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) вказано, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з пунктами 1, 6, 7 частини першої статті 4 Закону № 1023-XII споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Частиною першою статті 22 Закону № 1023-XII визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Частиною першою статті 24 Закону № 1023-XII передбачено, що з метою захисту своїх законних прав та інтересів споживачі мають право об`єднуватися у громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

У статті 25 Закону № 1023-XII закріплено перелік прав громадських організацій споживачів (об`єднань споживачів).

Таким чином, Закон № 1023-XII надає об`єднанню споживачів право звертатися до суду за захистом прав та інтересів невизначеного кола споживачів та захищати у суді права споживачів, які не є членами (учасниками) громадської організації споживачів.

Згідно з пунктом 1.1 Статуту Громадської організації «Ірпінська спілка споживачів» (далі - Статут) Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним для здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина; задоволення і захисту суспільних та приватних прав та інтересів своїх членів та інших осіб як споживачів товарів, робіт та послуг у сферах економічної, житлово-комунальної, соціальної, медичної, культурної, освітньої, побутової, оздоровчої, туристичної та іншої діяльності.

Відповідно до пункту 3.1 Статуту головною метою Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» є здійснення та захист прав і свобод людини та громадянина; задоволення і захист суспільних та приватних прав і інтересів своїх членів та інших осіб як споживачів товарів, робіт та послуг у сферах економічної, житлово-комунальної, соціальної, медичної, культурної, освітньої, побутової, оздоровчої, туристичної та іншої діяльності.

У підпункті 2.4.2 пункту 2.4 Статуту передбачено, що Громадська організація «Ірпінська спілка споживачів» для досягнення своєї мети та виконання статутних завдань має право представляти і захищати суспільні інтереси споживачів товарів, робіт та послуг, свої законні інтереси і законні інтереси своїх членів та інших осіб у будь-яких органах державної влади, у тому числі судах, правоохоронних органах, в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності та підпорядкування.

Наведені позивачем пункти Статуту передбачають можливість Громадської організації «Ірпінська спілка споживачів» представляти і захищати інтереси споживачів - своїх членів та інших осіб в судах.

У пункті 2.6 Рішення Конституційного Суду України від 28.11.2013 № 12-рп/2013 роз`яснено, що захист у судах прав та інтересів інших осіб є однією з гарантій реалізації конституційного права кожного на судовий захист і полягає у зверненні до суду державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, яким законом надано право звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб. Громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Закон № 1023-XII та Статут надає Громадської організації «Ірпінська спілка споживачів» право звертатися до суду за захистом прав та інтересів невизначеного кола споживачів, тому звернення із цим позовом в інтересах споживачів міста Ірпеня ґрунтується на приписах чинного законодавства та статутних документах позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20.

ГО «Ірпінська спілка споживачів» за своїм правовим статусом є юридичною особою приватного права, метою діяльності якої є задоволення і захист суспільних та приватних прав і інтересів членів та інших осіб як споживачів товарів, робіт та послуг у сферах економічної, житлово-комунальної, соціальної, медичної, культурної, освітньої, побутової, оздоровчої, туристичної та іншої діяльності, та задля досягнення цієї мети громадська організація може здійснювати представництво та захист прав невизначеного кола приватних осіб (споживачів) у судах та інших органах, установах і організаціях в разі порушення прав невизначеного кола споживачів.

Покликання відповідача на те, що ГО «Ірпінська спілка споживача» не наділена повноваженнями звертатися з позовом до суду у категорії справ про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням, суд вважає неспроможними, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Спосіб захисту в такому випадку обумовлюється предметом спору, підставами позову, обставинами, за яких виник спір, але насамперед повинен мати на меті відновити/захистити порушені права від неправомірних рішень, дій/бездіяльності, якщо розглядати це в контексті адміністративного судочинства, суб`єктів владних повноважень у публічно-правових відносинах.

За наведених обставин, доводи відповідача та третьої особи про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом не знайшли свого підтвердження.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку для звернення з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюєтьсяшестимісячнийстрок, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до змісту частини першої цієї статті такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (частина друга статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України).

У рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

За правилами частини третьої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Відтак, у разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2 має всі притаманні нормативно-правовому акту ознаки, зокрема не вичерпує дію своїм прийняттям та поширюється на невизначене коло осіб, оскільки впливає на права, обов`язки та інтереси як суб`єкта господарювання, так і споживачів послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, встановлює норми права, якими регулює тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у м. Ірпінь.

Наполягаючи на необхідності залишення адміністративного позову без розгляду відповідач зазначає, що оскаржуване рішення від 19.06.2018 №133/2 діяло лише у період з 05.07.2018 по 04.03.2019 і на момент звернення позивача з позовом у даній справі втратило чинність. У розрізі наведеного відповідач покликається на той факт, що 04.03.2019 між Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради та Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради було укладено 158 договорів про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

На думку відповідача, втрата чинності нормативно-правовим актом, який є предметом оскарження, за умови, що особа перебувала у правовідносинах, які регулювалися ним, та вибула з них 04.03.2019, свідчить про те, що звернення позивача до суду із позовом про його оскарження 04.06.2021 було здійснено поза встановленим законодавцем процесуальним строком.

Оцінюючи наведені доводи відповідача суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 роз`яснено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

Під втратою чинності нормативно-правового акта необхідно розуміти передбачений правовими приписами момент закінчення дії нормативно-правового акта, що є наслідком настання передбачених у законодавстві обставин.

За усталеними в теорії права підходами, передбаченими у законодавстві обставинами, з якими пов`язується момент закінчення дії нормативно-правового акта (його частин) може бути: 1) скасування нормативно-правового акта (його частини); 2) визнання нормативно-правового акта (його частини) недійсним (неконституційним, незаконним); 3) завершення дії тимчасового нормативно-правового акта (настання передбаченої у нормативно-правовому акті дати або неминучої обставини).

У контексті наведеного суд звертає увагу на частину другу статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Разом з цим, наявності означених вище обставин судом не установлено, відповідачем відповідних доказів суду не надано, з чого випливає, що оскаржуване рішення від 19.06.2018 №133/2 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради станом на день розгляду даної справи є чинним.

Водночас, факт підписання 04.03.2019 між Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради та Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради 158 договорів про надання послуги з управління багатоквартирним будинком не свідчить про вибуття споживачів послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій міста Ірпеня із правовідносин, які регулюються згаданим нормативно-правовим актом.

При цьому, суд враховує той факт, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа №367/4695/20 за позовом ГО «Ірпінська спілка споживачів» до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради про проведення перерахунку незаконно встановлених тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлених за рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Скасовуючи ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року про повернення позовної заяви у зв`язку з несплатою позивачем судового збору за подання позовної заяви у цій справі, Шостий апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 07.09.2021 зазначив, що позовна заява у справі № 320/6626/21 подана не на захист прав, свобод та інтересів організації, а саме на захист прав великої кількості фізичних осіб - споживачів послуг Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства Ірпінь Ірпінської міської ради, до яких застосовується рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2, що звільнені від сплати судового збору.

Керуючись вказаним висновком, суд зазначає, що позивач відповідно до приписів статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

У прохальній частині позовної заяви, позивачем було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу, проте на час розгляду справи позивачем не було подано про це відповідну заяву з доказами (договорів, рахунків тощо) на підтвердження понесених витрат, у зв`язку з чим дане питання не вирішується судом.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.1 ст.265 КАС України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Керуючись статтями 242 - 246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.06.2018 №133/2 «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Зобов`язати Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.09.2022 р.

Суддя Кушнова А.О.