Справа № 640/4141/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4141/22 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в м. Києві, викладеного в листі від 14 лютого 2022 року№1185-37861/К-02/8-2600/22;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві передати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві оригінали документів про здійснення нарахування та виплат за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 у розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались позивачу з 01 квітня 2010 року;

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві виплатити позивачу кошти за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 у розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались позивачу з 01 квітня 2010 року.

На обґрунтування позовних вимог, зазначає, що Головне управління ПФУ в м. Києві протиправно протягом 10 років не вчиняє дії по передачі оригіналів документів для здійснення виплат відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 до органів казначейства, чим унеможливлює реалізацію права позивачем на соціальний захист в частині перерахунку та виплати державної пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 14.02.2011 року у справі № 2а-211/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державну пенсію в розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались ОСОБА_1 з 01 квітня 2010 року. Проте, наразі вказана постанова відповідачами не виконана, чим порушено конституційні права позивача, принижено честь та гідність особи, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та порушено головний обов`язок держави - утвердження та забезпечення прав і свобод позивача.

В скарзі апелянт зазначає, що в матеріалах міститься копія виконавчого листа у справі №2а-211-2011, а також постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2012 року, що є доказом того, що позивачка зверталася до органів державної виконавчої служби.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 14 вересня 2022 року.

Від Головного управління ПФУ в м. Києві та Головного управління ДКСУ у м. Києві відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме:

- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 квітня 2010 року;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державну пенсію в розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались ОСОБА_1 з 01 квітня 2010 року.

Постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 набрала чинності 30 жовтня 2011 року.

Шевченківський районний суд м. Києва 23 березня 2012 року видав виконавчий лист №2а-211/2011, відповідно до якого боржником по справі є Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва, стягувачом - ОСОБА_1 .

Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва в листі від 31 травня 2012 року №8380/17 повідомило відділ примусового виконання Головного управління юстиції в м. Києві, що виконало постанову про відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку, а саме, відповідно до рішення суду здійснений перерахунок пенсії ОСОБА_1 , заборгованість по виплаті пенсії становить 57 987,85 грн. доплату до пенсії по рішенню суду буде відновлено за наявності фінансування з Державного бюджету.

Головне управління юстиції в м. Києві 22 червня 2012 року винесло постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №2а-211/2011, виданому 23 березня 2012 року.

Представник позивача 08.11.2021 року звернулася із заявою до Головного управління ДКСУ у м. Києві, в якій просила вирішити питання по виплаті позивачу заборгованості у розмірі та повідомити про результат розгляду заяви.

Листом від 25 листопада 2021 року №07-06.3/16404 Головне управління ДКСУ у м. Києві повідомило, що відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, приймаються до обліку та виконання рішення суду, боржниками за якими є визначені за частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року; відповідно до пункту 3 цього Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Також зазначило, що передача органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, рішень зобов`язального характеру здійснюється після отримання від боржника оригіналів документів про здійснення нарахування виплат за таким рішенням, підписаних уповноваженою особою боржника та станом на 25 листопада 2011 року документи про погашення заборгованості на користь ОСОБА_1 на виконання до ГУ ДКСУ в м. Києві не надходили і на обліку не перебувають.

Представник позивача звернулася із заявою від 08 грудня 2021 року до Головного управління ПФУ в м. Києві, в якій вимагала вжити невідкладних заходів щодо передачі усіх необхідних документів для здійснення казначейського обслуговування бюджетних коштів та отримання ОСОБА_1 коштів, стягнутих з ГУ ПФУ в м. Києві за рішенням суду.

Листом від 14 січня 2022 року №1185-37861/К-02/8-2600/22 Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило, що відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03 вересня 2014 року №440 погашення заборгованості здійснюється в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 та запропонувало звернутися до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Положеннями частин першої статті 2 та частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Отже, для стягнення коштів за рішенням суду, що набрало законної сили до 01 січня 2013 року, боржником, за яким є, зокрема, державний орган виконавчі документи, подаються до органу державної виконавчої служби.

Кабінет Міністрів України постановою від 03 вересня 2014 року №440 затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі по тексту - Порядок №440), який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Порядку №440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Заявник подає органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення.

Згідно з пунктом 5 Порядку №440 зареєстроване в установленому порядку рішення невідкладно розглядається керівником органу державної виконавчої служби та передається відповідальній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до органу державної виконавчої служби.

Абзацом першим пункту 7 Порядку №440 встановлено, що відповідальна особа не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити виконання такого рішення за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, враховуючи дані виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішень Європейського суду з прав людини стосовно невиконання рішення національного суду, щодо якого звертається заявник. У разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі відповідальна особа вносить дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).

В пункті 9 Порядку №440 зазначено, що відповідальна особа не пізніше десяти робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.

З аналізу зазначених норм вбачається, що для стягнення коштів за рішенням суду, що набрало законної сили до 01 січня 2013 року, боржником, за яким є державний орган, особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду, подає виконавчі документи до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, доказів того, що позивачка зверталася до органу державної виконавчої служби із заявою немає.

Твердження апелянта про те, що матеріали справи містять докази звернення позивачки до органів виконавчої служби, а саме: копію виконавчого листа у справі №2а-211/2011 від 14.02.2011 року, а також копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2012 року, не знаходять свого підтвердження, оскільки не є таким доказом.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня заява про звернення до органів виконавчої служби щодо виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011.

Відтак, відсутні й підстави для визнання протиправним рішення Головного управління ПФУ в м. Києві, а також для зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1. частини першої статті 315, частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя О.М.Оксененко