Справа № 340/3744/22
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3744/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.04.2019 року по 06.08.2022 року;

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.04.2019 року по 06.08.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачем при звільненні не проведено з нею вчасно повний розрахунок усіх видів забезпечення, а саме не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення. Позивач наголошує на тому, що 06.08.2022 року на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року у справі №340/7494/21 військова частина НОМЕР_1 виплатила їй грошові кошти. Оскільки належні їй як працівникові суми не були виплачені при звільненні, позивачка вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за неповний розрахунок при звільненні, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України, а саме сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді від 17.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.12), сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Представником відповідача суду надано відзив на адміністративний позов (а.с.18-22), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки сума коштів, яка надійшла до військової частини НОМЕР_2 виплачена позивачу на виконання рішення суду першої інстанції та після винесення ухвал Третього апеляційного адміністративного суду. Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення та компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не є основою грошового забезпечення військовослужбовців на підставі якої відбулась ніби-то затримка розрахунку при звільненні, тим паче усі інші належні до виплати при звільнені кошти відповідачем виплачені своєчасно.

Позивач подав відповідь на відзив відповідача та зазначив, що з доводами відповідача не погоджується, зазначає, що доводів позовної заяви відзив не спростовує. Просить суду задовольнити його позов в повному обсязі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені сторонами у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині польова НОМЕР_1 на посаді оператора-обчислювача 2 відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 (а.с.4, 23).

Під час проходження військової служби позивач набула статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 14.12.2016 року (а.с.5).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2019 року №78, старшого солдата контрактної служби ОСОБА_1 , оператора-обчислювача 2 відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 01.04.2019 року №60-рс з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом г (через сімейні обставини (жінка-військовослужбовець має дитину віком до 18 років), якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) , з 01.04.2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.4, 23).

Вказаним наказом вирішено виплатити позивачу премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 130% від посадового окладу в повному розмірі за період служби з 01 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року, згідно рішення Міністра оборони України від 26 березня 2018 року №248/1479; щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу за період служби з 01 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року, згідно рішення Міністра оборони України від 26 березня 2018 року №248/1479; винагороду за безпосередню участь в заходах забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за період з 01 березня 2019 року по 12 березня 2019 року та за період з 28 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року, згідно наказу Міністра оборони України №67 від 10 лютого 2016 року (а.с.4, 23).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року у справі №340/7494/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити З ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року;

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації її грошового забезпечення за період служби з 31 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію її грошового забезпечення за період служби з 31 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

- у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року у справі №340/7494/21 на картковий рахунок позивачки 06.08.2022 року надійшли грошові кошти від відповідача в сумі 19658,75 грн. (компенсація відпустки як учаснику бойових дій) та в сумі 2951,43 грн. (індексація грошового забезпечення) (а.с.9, 27-28).

Позивачка вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2019 року року по 06.08.2022 року протиправною, тому звернулась до суду з цим позовом.

Отже, у даній справі бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є предметом спору, який передано на розгляд адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

В силу статі 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статті 117 КЗпП відповідальність.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, що підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Як підтверджується матеріалами справи, остаточний розрахунок з позивачем проведено 06.08.2022 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача (а.с.9).

Вирішуючи питання щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує наступне.

Згідно з пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з пункту 5 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 р. №200 (далі за текстом Інструкція №200) розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З огляду на підпункту 1 пункту 1 розділу ХХХІ Інструкції №200 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби грошове забезпечення виплачується: особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що обіймають посади до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, до дня, що настає за днем виключення наказом зі списків особового складу, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пунктів 2 4 цього розділу).

Суд враховує, що період затримки розрахунку при звільненні потрібно розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником (з дня виключення зі списків особового складу), до дня фактичного проведення такого розрахунку.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 02.04.2019 року по 06.08.2022 року включно та складає 1223 календарні дні.

При цьому, суд зазначає, що компенсація за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки, необхідно обраховувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).

Так, пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 року за вих. №3313 розмір заробітку позивачки у лютому та березні 2019 року склав по 10691,85 грн. за кожний місяць. При цьому кількість відпрацьованих робочих днів за вказні місяці склала 59 днів (а.с.25). Таким чином, для обчислення середнього заробітку з 02.04.2019 року до дня фактичного та остаточного розрахунку - виплати грошової компенсації за невикористані дні такої додаткової відпустки необхідно застосовувати показник 362,44 грн. в день (10691,85 грн. + 10691,85 грн. / 59 днів).

Отже, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 02.04.2019 року по 06.08.2022 року має становити 443264,12 грн. (362,44 грн. х 1223 дні).

Суд враховує, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене статті 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19.

Застосовуючи у цій адміністративній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статтею 117 КЗпП України, суд враховує вказані вище обставини.

Розмір невиплаченої позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації становив сумарно 22610,18 грн. (19658,75 грн. + 2951,43 грн.) (а.с.9).

Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, позивачу при звільненні нараховано та виплачено 9385,33 (а.с.24).

Таким чином, у цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 31995,51 грн., з яких: 9385,33 грн. (виплачені кошти) (29,3%) та 22610,18 грн. невиплачена при звільнені компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та невиплачена індексація (70,7%).

Як зазначено вище, середній заробіток позивача за час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації склав 443264,12 грн.

За формулою викладеній у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мав би скласти 313387,73 грн. (70,7% від 443264,12 грн.)

Разом з тим, суд звертає увагу, що невиплачена позивачу під час звільнення сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та невиплачена індексація (22610,18 грн.) більше, ніж у 19 разів менша від обрахованої за формулою суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (313387,73 грн.).

Як на переконання суду дана сума є очевидно неспівмірною із порушеним правом позивача що полягало у невиплаті йому при звільнені компенсації за невикористанні дні додаткові відпустки.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, також бере до уваги те, що відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що позивачка звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (справа №340/7494/21) 18.10.2021 року (дата реєстрація позову канцелярією суду), тобто через 2 роки і 6 місяців після виключення її зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.07.2022 року, а відповідачем позивачу здійснено виплату недоплачених коштів 06.08.2022 року.

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність суми середнього заробітку з розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат буде сума 22610,18 грн., що є рівною тій сумі, яку відповідачем не доплачено позивачу при звільнені.

Зважаючи на викладене підлягає задоволенню позов в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, з огляду на висновки суду щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та, як наслідок, зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22610,18 грн. Дана сума дорівнює сумі своєчасної невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та невиплаченій індексації, а відтак ця сума є справедливою та такою, що відповідає суті відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, при цьому доказів понесення інших судових витрат нею суду не надано, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись статей 132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код в ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код в ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22610,18 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук