Справа № 280/1924/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 жовтня 2022 року Справа № 280/1924/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В. розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ) третя особа - Державна судова адміністрація України (вул.Липська,18/5, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі відповідач), третя особа - Державна судова адміністрація України (далі - третя особа), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Територіального управління ДСА України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » № 69-ос від 02 серпня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 доплати до посадового окладу та зобов`язати донарахувати і виплатити належну щомісячну доплата за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, за період з 02 серпня 2021 року до дня винесення рішення судом в цій справі, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 № 69-ос йому з 02 серпня 2021 зупинено виплату доплати до посадового окладу за вислугу років. Стверджує, що видання наказу начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 № 69-ос є незаконним, прийнятим з очевидним порушенням Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та таким, що підлягає скасуванню, а бездіяльність відповідача щодо невиплати доплати за вислугу років є протиправною. Зазначає, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів», та Типовим положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положенням про ТУ ДСА України в Запорізькій області, не передбачені повноваження начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області видавати накази, які визначають або обмежують розмір суддівської винагороди, у тому числі шляхом зупинення виплати її невід`ємної частини. Вважає, що визначення розміру суддівської винагороди, шляхом зупинення виплати її частини, державним службовцем є нічим іншим, як порушенням незалежності судді та свідчить про вплив на суддю з боку такого державного службовця. Посилається на те, що з 04 грудня 2018 року, після ухвалення Рішення Конституційним судом України № 11-р/2018 усі судді України, які не здійснювали правосуддя через обставини, що не залежали від них особисто, або не були обумовлені їхньою поведінкою (до таких випадків належала і неможливість здійснення правосуддя через сплив п`ятирічного строку призначення на посаду судді) мають право на отримання надбавки до посадового окладу, у тому числі й надбавку за вислугу років. З урахуванням викладеного, вважає оскаржуваний наказ протиправним та просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 07 лютого 2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 28 лютого 2022 року.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов від 23 лютого 2022 року вх. № 08-03/888, який надійшов на адресу суду 29 березня 2022 року, посилається на те, що за висновками Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 встановлено виплату доплат суддям та зроблено висновок про те, що «зайво нараховано та виплачено доплат до посадового окладу суддів на суму 1220987,16 грн. та сплачено єдиного внеску на суму 160465,11 гривень». У 2019 році судді до проходження кваліфікаційного оцінювання отримують суддівську винагороду, яка складається з посадового окладу і доплат. Починаючи з 01.01.2020 суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), згідно з ч.10 ст.135 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами та доповненнями, не має права на отримання доплат до посадового окладу. У Вимозі про усунення виявлених порушень (лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021) від територіального управління вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету за кодом доходів 24060300 «Інші надходження» зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів. Вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області про усунення виявлених порушень від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 є обов`язковою до виконання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як підконтрольної установи в розумінні Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Виплата позивачу доплати до посадового окладу судді з огляду на висновки органу державного фінансового контролю буде свідчити про порушення відповідачем вимог ч.2 ст.19 Конституції України. Також, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача проводити нарахування та виплату суддівської винагороди позивачеві то вона звернена на майбутнє, а тому права позивача в даній частині позовних вимог не є порушеними та не потребують захисту в судовому порядку. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» (з урахуванням внесених змін відповідно до наказів від 09 березня 2022 року № 12, від 11 березня 2022 року № 13, від 18 березня 2022 року № 14, від 25 березня 2022 року № 15, від 01 квітня 2022 року № 16, від 08 квітня 2022 року № 17, від 15 квітня 2022 року № 18, від 22 квітня 2022 року № 21, від 29 квітня 2022 року № 22), у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів, знято з розгляду всі адміністративні справи, призначені до розгляду в період з 01 березня 2022 року по 06 травня 2022 року. Розгляд адміністративних справ у суді відновлено з 10 травня 2022 року.

Враховуючи зазначені обставини, призначене на 28 лютого 2022 року підготовче засідання не відбулось, учасників справи викликано у підготовче засідання на 02 серпня 2022 року.

29 березня 2022 року на електронну адресу Запорізького окружного адміністративного суду найшло клопотання позивача про розгляд справи без його участі.

21 липня 2022 року позивачем на електронну адресу Запорізького окружного адміністративного суду направлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Також, вказане клопотання містить інформацію щодо подальшого розгляду адміністративної справи № 280/1924/22 за відсутності позивача в порядку письмового провадження.

Представник територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до суду 02 серпня 2022 року подав клопотання, в якому просить суд закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до розгляду по суті.

Представник Державної судової адміністрації України в підготовче засідання, не прибув, про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалою суду від 02 серпня 2022 закрито підготовче провадження у справі № 280/1924/22 та призначено справу до судового розгляду на 30 серпня 2022 року.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Указом Президента України «Про призначення суддів» № 321/2016 від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року № 103 ОСОБА_1 зараховано на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області з 06 вересня 2016 року.

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року №11 ОСОБА_1 встановлено доплату за вислугу років до посадового окладу з 05 серпня 2018 року у розмірі 15%, з 06 вересня 2018 року 20%.

Наказом начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 № 69-ос позивачу з 02 серпня 2021 зупинено виплату доплати до посадового окладу за вислугу років .

Не погоджуючись із наказом від 02.08.2021 № 68-ос та з вимогою вчинити певні дії позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII)

За правилами частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За правилами частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018(справа №1-7/2018(4062/15)) у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу, для цілей застосування окремих положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Конституційний Суд України вказав, що за змістом положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу. Цим положенням передбачено два винятки, коли суддя, який не здійснює правосуддя, отримує всі доплати до посадового окладу, - це тимчасова непрацездатність та перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці.

Законом № 2453 у редакції Закону № 192 передбачено низку випадків, коли суддя не здійснює правосуддя.

Такими випадками, зокрема, є: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності (частина четверта статті 49); відрядження судді для роботи у Вищій раді юстиції, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України (частина четверта статті 54); обов`язкове проходження суддею підготовки у Національній школі суддів України (частина шоста статті 55, стаття 87); застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя (пункт 4 частини першої статті 97); неприйняття (несвоєчасне прийняття) відповідними державними органами рішення про звільнення судді з посади (відставку), переведення чи про його обрання безстроково (статті 76, 82, 112, 113, 114, 118, 120); перебування судді у щорічній оплачуваній чи додатковій оплачуваній відпустці (стаття 134).

Як зазначалось вище, Закон №2453 у редакції Закону №192 втратив чинність на підставі Закону №1402-VIII (крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII).

Проте Закон № 1402-VIII містить положення, які закріплюють аналогічні випадки, коли суддя не здійснює правосуддя (статті 49, 54, 55, 56, 82, 89, 109, 113, 116, 136, 147). Це, зокрема, тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя та позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу; відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України; у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами; обов`язкове проходження підготовки у Національній школі суддів України; неприйняття (несвоєчасне прийняття) відповідними державними органами рішення про його звільнення з посади (відставку); нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території. Крім того, суддя може не здійснювати правосуддя і з інших підстав, зокрема у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Конституційний Суд України звернув увагу на те, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453 у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402-VIII.

Такі випадки поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Питання оплати праці судді, зокрема отримання чи неотримання ним доплат до посадового окладу, в одних випадках нездійснення ним правосуддя законодавчо врегульовані, а саме: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя у випадку застосування до судді дисциплінарного стягнення, відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), Раді суддів України, а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України, мобілізація. Щодо інших випадків, коли суддя не здійснює правосуддя, зокрема з незалежних від нього причин або через обставини, що не обумовлені його поведінкою, відповідного законодавчого регулювання немає, а отже, за положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 у таких випадках суддя не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Проте, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України зазначив, що конституційне закріплення гарантій незалежності суддів спрямоване на унеможливлення будь-яких спроб впливу на суддю. Такий вплив є неприпустимим з огляду на положення частини другої статті 126 Конституції України.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону №192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів.

Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону № 1402-VIII суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Таким чином, суд зазначає, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплати до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним судом України від 04 грудня 2018 року.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Смокович М.В. на час прийняття спірного наказу не здійснював правосуддя саме з незалежних від нього причин та обставин, а тому мав право на нарахування і виплату доплати за вислугу років.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що положення частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу, не визнавалися неконституційними, проте така норма у даному випадку не може підлягати застосуванню, з огляду на таке.

Редакції обмежувальних норм:

частина десята статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192: Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу;

частина десята статті 135 Закону №1402-VIII: Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу III ;Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Враховуючи викладене, обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15)).

Відповідачем не надано до суду доказів притягнення позивача до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності та як наслідок відсторонення позивача від посади чи від здійснення правосуддя.

Відтак, на думку суду, відповідач протиправно зупинив з 02 серпня 2021 року виплату доплати до посадового окладу за вислугу років судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що наявність листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 не може бути причиною для вчинення та прийняття ТУ ДСА в Запорізькій області протиправних дій та рішень.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 року за № 69-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » прийнятий ТУ ДСА в Запорізькій області не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (пункти 51 і 52).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Заява № 22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відтак, суд вважає належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести з 02 серпня 2021 року нарахування та виплатити суддівську винагороду судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року № 11.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування і невиплати судді ОСОБА_1 доплати до посадового окладу суд відмовляє, оскільки ненарахування і невиплата доплати до посадового окладу судді гуртувалась на чинному, хоча і протиправному, наказі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 2 серпня 2021 року № 69-ос «Про зупинення виплати доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 ». Відтак, бездіяльність в даному випадку була відсутня.

З приводу вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити йому щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу за період з 02 серпня 2021 року по день винесення судового рішення в адміністративній справі № 280/1924/22 суд зазначає наступне.

21 липня 2022 року позивачем до суду подано клопотання про долучення до матеріалів адміністративної справи № 280/1924/22 копії рішення Голови Верховного Суду від 05 липня 2022 року № 245/0/149-2о, копії наказу голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 липня 2022 року 3-ос, а також копії наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2022 року № 05-02-02.

Так, рішенням Верховного Суду від 05 липня 2022 року № 245/0/149-22 ОСОБА_1 відряджено до Луцького міськрайонного суду Волинської області з 05 липня 2022 року.

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 липня 2022 року № 3-ос ОСОБА_1 тимчасово переведений шляхом відрядження на роботу на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області 11 липня 2022 року.

Також, вказаним наказом позивачу зупинено виплату суддівської винагороди з 11 липня 2022 року.

Наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2022 року № 5/02-02 ОСОБА_1 зараховано до штату Луцького міськрайонного суду Волинської області з 12 липня 2022 року та встановлено оклад згідно штатного розпису.

При цьому, відповідно до підпунктів 4.1., 4.3. пункту 4 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25 вересня 2015 року (далі Положення), копія якого міститься в матеріалах справи, ТУ ДСА України в Запорізькій області забезпечує належні умови діяльності судів у Запорізькій області в межах повноважень, визначених законом, а також здійснює повноваження розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Запорізькій області та місцевих судів Запорізької області.

З вищевикладеного вбачається, що з урахуванням Положення повноваження відповідача як розпорядника бюджетних коштів розповсюджуються виключно на місцеві суди Запорізької області.

Організаційне та матеріальне забезпечення місцевих судів Волинської області належить до повноважень територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області.

Відтак, з 12 липня 2022 року суддівська винагорода нараховується та виплачується ОСОБА_1 не відповідачем, а територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Волинській області.

Вказані обставини свідчать про відсутність у суду підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити донарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років по дату прийняття судового рішення.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ) третя особа - Державна судова адміністрація України (вул.Липська,18/5, м. Київ, 01601, ), - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ начальника Територіального управління ДСА України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » № 69-ос від 02 серпня 2021 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області донарахувати і виплатити ОСОБА_1 належну щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, за період з 02 серпня 2021 року по 11 липня 2022 року включно, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 жовтня 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов