Справа № 520/7838/22
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 вересня 2022 року № 520/7838/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зінченко А.В., розглянувши адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Міністерства охорони здоров`я України (вул. М. Грушевського, буд. 7,м. Київ,01021, ) третя особа: Харківська медична академія післядипломної освіти (вул. Амосова, буд. 58,м. Харків,61176, ) про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник стверджує про існування наміру оскаржити у судовому порядку наказ Міністерства охорони здоров`я України №31-о від 01 серпня 2022 року.

01.09.2022р. до суду надійшла означена заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка містить вимоги про зупинення дії вказаного наказу, яким увільнено ОСОБА_1 від виконання обов`язків ректора ХМАПО та покладено їх на ОСОБА_2 - проректора з наукової роботи Харківського національного медичного університету.

Аргументуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначив, що наказ про увільнення його з посади є протиправним. Також посилався на ту обставину, що Харківська медична академія післядипломної освіти знаходиться в стані припинення та визначено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до 16.09.2022 року, а розгляд справи, на думку заявника, буде значно довшим, ніж строк, визначений для заявлення вимог кредиторів, тому протягом розгляду справи Харківська медична академія післядипломної освіти може припинити своє існування загалом, що унеможливить виконання рішення суду в майбутньому та значно погіршить становище позивача.

Вирішуючи згадану вище заяву, суддя виходить із таких підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу забезпечення адміністративного позову унормовані ст.ст.150-158 КАС України.

У силу ч.2 ст.150 КАС України до кола підстав забезпечення позову законодавцем віднесені обставини: 1) існування ознак ризику істотного ускладнення виконання рішення суду; 2) існування ознак ризику неможливості майбутнього виконання рішення суду; 3) існування ознак ризику втрати ефективного захисту (поновлення) порушених (оспорюваних) прав та ущемлених інтересів; 4) очевидності ознаки протиправності управлінського волевиявлення владного суб`єкта в одночасному поєднанні з очевидністю ознак порушення прав та інтересів заявника.

При цьому, суд вважає, що вирішення по суті заяви про забезпечення позову має здійснюватись виключно за правилами ч.1 ст.77 КАС України та без надання юридичної оцінки саме тим обставинам, котрі входять до предмету доказування у спорі.

Отже, розв`язуючи клопотання про забезпечення позову, суд не має права вирішувати наперед ті питання, котрі стосуватимуться суті заявлених у майбутньому позові вимог, тобто вдаватися до оцінки обставин, котрі стануть предметом доказування по справі.

У даному конкретному випадку, заявником не викладено юридично спроможних доводів та документально не підтверджено існування обставин, які б явно та очевидно поза розумним сумнівом показували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди власним правам та інтересам приватної особи або які б унеможливили захист власних прав та інтересів приватної особи без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

До того ж очевидність протиправності рішень суб`єкта владних повноважень, які заявник має намір оскаржити у майбутньому, заявник пов`язує виключно із власними твердженням про невідповідність закону владних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, що не узгоджується із змістом норм процесуального закону.

Викладені міркування окружного адміністративного суду також повністю корелюються із правовими висновками постанови Верховного Суду від 13.09.2021р. у справі №ЗД/460/2/20, де зазначено, що підстави для забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним, і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що баланс між приватним інтересом заявника на припинення дії наразі чинного рішення та публічним інтересом суспільства на забезпечення належного рівня правопорядку унеможливлює задоволення поданої заявником заяви про забезпечення позову за обраними заявником доводами та сформульованими заявником вимогами.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 72, 150-154, 241-243, 148, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ухвалив:

Заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Зінченко А.В.