Справа № 640/16778/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/16778/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна компанія «Факторія» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна компанія «Факторія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.08.2019 № про нарахування ТОВ ВТК «Факторія» штрафу у розмірі 962721,70 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки допущення технічної помилки при визначенні податкових зобов`язань не може бути підставою для притягнення позивача до фінансової відповідальності, адже помилкове декларування позивачем надмірних сум, що підлягають до сплати в бюджет, не може вважатися грошовим зобов`язанням у розумінні Податкового кодексу України, а обов`язок зі сплати податку не може виникати у платника в силу помилки при обчисленні податкового зобов`язання. Позивач наголошує на тому, що фактично усував технічну помилку допущену в автоматичному режимі програмою для здачі електронної звітності при визначені суми податкового зобов`язання, що тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов`язань у встановленому порядку, уточнюючий розрахунок до податкової декларації не є передбаченими Податковим кодексом України підтверджуючим документом та формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, а тому, у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, розмір яких залежить від суми саме юридично наявного у платника податків задекларованого грошового зобов`язання, а далі, погашеного у зв`язку з цим податкового боргу та кількості днів затримки сплати грошового зобов`язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.10.2019 до суду від ГУ ДФС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказав на те, що проведеною перевіркою було встановлено порушення товариством позивача граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, що призвело до виникнення автоматично розрахованих штрафних санкцій у розмірі 10% від грошового зобов`язання, з огляду на що, оскаржуване рішення було прийнято законно.

03.10.2019 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наголошено на безпідставності доводів контролюючого органу, викладених у відзиві на позовну заяву, як таких, що не спростовують обґрунтувань позовної заяви.

31.10.2019 суд ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті на 28.11.2019.

У судовому засіданні 28.11.2019 судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, Головним державним ревізором-інспектором відділу застосування штрафних санкцій з ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Кочергою С.І., на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75 в порядку п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ТОВ ВТК «ФАКТОРІЯ» ().

За висновками камеральної перевірки було складено акт № 20042/26-15-12-13-20 від 08.08.2019 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВИРОБНИЧО-ТОРПВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІЯ» ()», яким встановлено, що позивачем було порушено граничні строки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість передбачених п. 57.1. ст. 57, ст. 203 Податкового кодексу України, зокрема, перевіркою встановлено граничний термін для сплати задекларованого грошового зобов`язання у розмірі 9627217 грн. - 30.07.2019, факт фактичної оплати суми боргу - 02.08.2019, із затримкою на 3 дні, що тягне за собою штраф у розмірі 10% від суми податкового боргу - 962721,70 грн. відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

З висновками вищевказаного акту камеральної перевірки позивач не погодився та 14.08.2019, керуючись положенням п. 44.7. ст. 44, п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України, подав заперечення № 79 від 13.08.2019 на акт камеральної перевірки, зазначивши, що у нього відсутній податковий борг з плати податку на додану вартість за звітний період - червень 2019 року, а заявлене у податковій декларації за червень 2019 року грошове зобов`язання у розмірі 9627217 грн., є технічною помилкою, яка самостійно виправлена платником податків в порядку передбаченому податковим законодавством.

За результатом розгляду заперечення, листом № 158856/10/26-15-12-13-18 від 22.08.2019 «Про результати розгляду заперечень до акту перевірки», відповідач повідомив позивача, що заперечення залишено без задоволення, висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків акту камеральної перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.08.2019 № Форма «Ш» (додається), яким застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 10% у сумі 962721,70 грн. на підставі положень статей п. 57.1 ст. 57, 126, 203 Податкового кодексу України.

Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відсутній сам факт порушення граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Стаття 67 Конституції України, визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, згідно із приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

З матеріалів справи слідує, що 18.07.2019 ТОВ ВТК «ФАКТОРІЯ» була здана звітна податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року під реєстраційним номером , яка прийнята контролюючим органом без зауважень, що підтверджується квитанцією № 2 від 18.07.2019. Згідно показників бухгалтерського та податкового обліку ТОВ ВТК «ФАКТОРІЯ», податкові зобов`язання підприємства з податку на додану вартість за червень 2019 року для перерахунку до Державного бюджету України складають «-», що обраховується з наступного: податкове зобов`язання у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року по рядку 9 становить 1074412 грн., а податковий кредит по рядку 17 становить 10701629 грн., що, в свою чергу, дає від`ємне (не позитивне) значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9), у розмірі 9627217 грн.

У той же час, позивач повідомляє, що внаслідок технічної помилки, пов`язаної з оновленням спеціального сервісу, призначеного для здачі електронної звітності до контролюючих органів та обміну первинними документами, який використовується позивачем - "FREDO Звіт", при рознесенні відповідних показників у рядках податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, сума від`ємного значення 9627217 грн. замість рядка 19, автоматично була відображена сервісом до рядку 18 податкової декларації, як позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання (1074412 грн.) та сумою податкового кредиту (10701629 грн.) поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету, хоча з урахуванням показників відповідних податкових зобов`язань з податку на додану вартість за червень 2019 року та податкового кредиту за червень 2019 року у податковій декларації - арифметично отримати позитивне значення взагалі неможливо.

Слід врахувати, що сума у розмірі 9627217 грн. була належним чином відображена позивачем у рядках 20, 20.3, 21 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, у додатку 2 (довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) і у додатку 5 (розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів) до цієї податкової декларації - як сума від`ємного значення по ПДВ, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, що свідчить про можливу технічну помилку при генерації звіту.

При цьому, після з`ясування наявності помилки у податковій декларації за червень 2019 року, позивач, скориставшись наданим правом передбаченим ст. 50 Податкового кодексу України, подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок під реєстраційний номером , який прийнято податковим органом без зауважень, що підтверджується квитанцією № 2 від 02.08.2019.

Так, уточнюючим розрахунком позивачем усунуто помилку наявну у рядку 18, проставлено уточнюючий показник - «-» та різницю між показником визначеним у податковій декларації від 18.07.2019 та уточнюючим розрахунком - «-9627217», від`ємне значення в сумі 9627217 грн. (яке помилково було зазначено у рядку 18) замість показника «-» уточнено у рядку 19 на показник «9627217», з урахуванням різниць на дату подання уточнення.

Також, 05.08.2019 позивачем було подано на адресу ГУ ДФС у м. Києві лист-пояснення № 76 щодо некоректного заповнення податкової декларації за червень 2019 року внаслідок технічної помилки програми, з проханням сторнувати наявні станом на 05.08.2019 штрафні санкції за кодом операції 280 розраховані в автоматичному режимі в Інтегрованій картці платника відповідно даних Електронного кабінету платника, у зв`язку з відсутністю у позивача податкового боргу.

Правовою підставою для застосування до позивача штрафу у розмірі 10% контролюючим органом визначено ст. 126 Податкового кодексу України, пунктом 126.1 якої, передбачено, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд вважає, що визначальним для застосування приписів цієї статті, є сама наявність грошового зобов`язання та погашення його як податкового боргу після спливу 10 календарних днів, за нормами п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

Так, контролюючим органом в акті камеральної перевірки у таблиці № 1 визначено «граничний термін сплати 30.07.2019», «фактично сплачено 02.08.2019» і застосовано 10% штраф за несвоєчасну оплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання виходячи із суми 9627217 грн., яка скорегована (виключена) платком податків шляхом подання 02.08.2019 уточнюючого розрахунку.

Отже, з моменту подання платником податків податкової декларації, визначена ним сума податкового зобов`язання, є узгодженою і має бути сплачена у граничні терміни, визначені законом.

У силу приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, вказаними нормами встановлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Суд наголошує на необхідності врахування при вирішенні даного спору, висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 810/2108/16, від 13 лютого 2018 року у справі № 803/1156/17 від 12 червня 2018 року у справі №822/2198/17, від 23 червня 2018 року у справі № 820/2508/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 824/95/18-а, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/19068/16, від 20 січня 2021 року у справі № 826/7382/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 812/1520/15, від 10 вересня 2020 року у справі № 812/1703/16, від 19 серпня 2021 року у справі 812/1666/17. Так, згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування (застосування) штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Суд додаткового звертає увагу на те, що специфіка нарахування штрафної санкції, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України. Крім того, у даному випадку, відсутня шкода державному бюджету, як і відсутній сам факт порушення, адже грошове зобов`язання, необхідне для сплати, було скориговано у від`ємне, тобто, відсутній обов`язок позивача сплачувати грошове зобов`язання, а отже, не може бути і застосований штраф за порушення сплати грошового зобов`язання, яке на той момент було від`ємним.

З наведеного, випливає висновок, що затримка сплати є такою, що відсутня, реальне грошове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету, як податкове зобов`язання дорівнює «-», і вказаний факт контролюючим органом у акті камеральної перевірки та у відповіді на заперечення не спростовується.

Також, варто врахувати, що, оскільки некоректне позначення у рядку 18 (рядок 9 - рядок 17) у вигляді позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, яке сплачується до державного бюджету у розмірі 9627217 грн. співставлене з іншими показниками поданої позивачем податкової декларації від 18.07.2019: Рядок 9 усього податкових зобов`язань 1074412; Рядок 17 усього податкового кредиту 10701629; Рядок 20 сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункт 2001.3 статі 2001 розділу V Кодексу на момент подання декларації (рядок 19-рядок 19.1) 9627217; Рядок 21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 9627217; Таблиця 1 Додатку 2 до податкової декларації - сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду становить 9627217; Таблиця 1 Додатку 5 податкової декларації - податкові зобов`язання 1074412; Таблиця 2 Додатку 5 податкової декларації - податковий кредит 34913, а також, з показником від`ємного значення у податковій декларації за травень 2019 року 10666716, що в підсумку в червні 2019 року: 10666716 + 34913 = 10701629), дає змогу констатувати про явну технічну помилку під час автоматичного формування та затягування з податкового та бухгалтерського обліку позивача показників, які відображаються у податковій декларації під час здачі до контролюючого органу.

Слід зазначити, що зменшення абсолютного значення суми самостійно визначеного грошового зобов`язання, шляхом подання уточнюючого розрахунку, не свідчить про погашення позивачем податкового боргу - узгодженого раніше грошового зобов`язання, як то зазначено контролюючим органом для цілей застосування штрафу відповідно до положень статті 126 Податкового кодексу України.

Подання позивачем 02.08.2019 уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, на думку суду, не є законодавчо визначеним способом погашенням податкового боргу та джерелом сплати платником податків узгодженого грошового зобов`язання у розумінні норм п.п.14.1.152 п.14.1. ст. 14, ст. 50, ст. 87, ст. 126 Податкового кодексу України, оскільки платник податків (позивач) не погашав податковий борг, не сплачував грошове зобов`язання, а корегував податкове зобов`язання в сторону зменшення та достовірності, що виключає наявність самого податкового боргу. Позивач фактично усував технічну помилку допущену в автоматичному режимі програмою для здачі електронної звітності при визначені суми податкового зобов`язання, що тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов`язань у встановленому порядку, уточнюючий розрахунок до податкової декларації не є передбаченими Податковим кодексом України підтверджуючим документом та формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, а тому, у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, розмір яких залежить від суми саме юридично наявного у платника податків задекларованого грошового зобов`язання, а далі, погашеного у зв`язку з цим податкового боргу та кількості днів затримки сплати грошового зобов`язання.

Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що висновки акта камеральної перевірки не можуть бути визнані об`єктивними і повними, адже перевіркою не встановлено факту заниження платником податків податкового зобов`язання минулих податкових періодів для визначення суми грошового зобов`язання до сплати, факт оплати узгодженого грошового зобов`язання платником податків з простроченням для розрахунку відповідного штрафу у розмірі 10% відповідачем не доведено.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, відзив сторони відповідача не мітить жодних доводів на спростування обставин, що покладені в основу позовної заяви та мітить лише посилання на норми податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини та висновки акта камеральної перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - скасуванню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 14440,83 грн., які підлягають стягненню з відповідача, на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна компанія «Факторія» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.08.2019 № про нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна компанія «Факторія» штрафу в розмірі 962721,70 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна компанія «Факторія» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14440,83 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста сорок гривень 83 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо торгівельна компанія «Факторія» (, 03115, м. Київ, пр-кт. Перемоги, 136, кв. 34);

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Суддя В.І. Келеберда