Справа № 640/28213/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/28213/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних грошового зобов`язання у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2018 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію інфляційних втрат та 3% річних від суми грошового зобов`язання 145934,42 грн., нарахованого на підставі рішень Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 826/16438/18, № 826/12497/18, № 640/18998/18, за періоди з 01.01.2018 по 06.04.2021р, з 01.01.2018 по 22.04.2021р, та з 01.01.2018 по 17.05.2021р., у розмірі 28131 грн. 43 коп.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, відповідач здійснив нарахування та виплату пенсії на виконання судових рішень з порушенням строків виплати, що зумовлює нарахування компенсації інфляційних втрат та 3% річних від суми грошового зобов`язання 145934,42 грн., згідно норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ, ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні). Зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовні матеріали отримано представником відповідача 19.10.2021.

26.10.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшла копія пенсійної справи позивача.

23.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник вказав на те, що ГУ ПФУ в м. Києві здійснювало всі нараховані пенсійні виплати позивачу у строки та згідно чинного законодавства, підстави виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відсутні.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, полковник запасу ОСОБА_1 , відповідно до положень Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 01.11.2013 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за вислугу років.

У 2018 році, у відповідності до частини 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ, позивач набув право на проведення перерахунку пенсії відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим особам» та № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві з 01.01.2018 року пенсію позивачу перерахувало відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, виходячи з розміру 70%, замість 80%, не включивши в грошове забезпечення надбавки, доплати і премії, та запровадило поетапну виплату суми підвищення пенсії, 50% суми підвищення з 01.01.2018, 75% суми підвищення з 01.01.2019, 100% суми підвищення з 01.01.2020.

Вважаючи дії ГУ ПФУ у м. Києві щодо здійснення перерахунку пенсіїпротиправними, позивач звернувся з позовами до Окружного адміністративного суду м. Києва. Згідно зі статтями 255, 325 КАС України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва за по справах:

- від 22 квітня 2019 року № 826/16438/18, (зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві провести перерахунок та виплачувати пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеному станом на 01 березня 2018 року, з 01 січня 2018 року), набрало законної сили 19 червня 2019р.;

- від 24 травня 2019 року № 826/12497/18, (здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії виходячи з розміру 80% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше проведених виплат), набрало законної сили 07 серпня 2019р.;

- від 16 серпня 2019 року № 640/18998/18, (провести з 01.01.2018р. перерахунок та виплату пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до довідки Державного науково-дослідного інституту спеціального зв`язку та захисту інформації від 10.10.2018 № 368-525), набрало законної сили 25 жовтня 2019р.

Позивач вказує на те, що на виконання судових рішень Окружного адміністративного суду міста Києва, Пенсійний фонд України у місті Києві здійснив відповідний перерахунок пенсії позивача та нарахував заборгованість у розміри 23844,58 грн. (справа № 826/16438/18), 30229,84 грн. (справа № 826/12497/18), та 91860,00 грн. (43593,55+48266,45 - справа № 640/18998/18), що підтверджується розрахунками заборгованості ГУ ПФУ у м. Києві.

Разом з цим, як стверджує позивач, кошти ГУ ПФУ у м. Києві фактично виплачені лише 06.04.2021р. (23844,58 грн.), 22.04.2021р. (30229,84 грн.), та 17.05.2021р. (91860,00 грн.), та без нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Позивач 13.07.2021 листом № 20404/К 2600-21 звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, листом від 11.08.2021 № 20825-20404/К-02/8-2600-21 повідомило позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач, мотивуючи позовну заяву, посилається на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ, ст. 625 ЦК України та просить суд зобов`язати відповідача, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахувати та виплатити компенсацію інфляційних втрат та 3% річних від суми грошового зобов`язання, нарахованого на підставі рішень Окружного адміністративного суду міста Києва.

За змістом частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавець у частині 1 статті 509 ЦК України, визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу норм частини другої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Так, законодавцем окреслено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.

Поряд з цим, як зазначалось вище, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України.

Суд вважає, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 в справі № 2а-11853/10/1570.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та ГУ ПФУ в м. Києві (відповідачем), як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 в адміністративній справі № 807/542/17, від 26.07.2021 в адміністративній справі № 712/23614/12.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Аналогічне правозастосування положень статті 625 Цивільного кодексу України висловлено Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі № 804/871/16, від 18.07.2018 у справі № 2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі № 826/22867/15.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом із тим, у постанові від 16.05.2018, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Оскільки в межах спірних в цій справі правовідносин у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, тобто, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, то й застосування правових наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання до цих правовідносин неможливо.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Зобов`язання щодо сплати заборгованості по пенсії, яке виникає із судового рішення до цих зобов`язань не відноситься, а тому до цих правовідносин та зобов`язань не може застосовуватись положення ст.625 ЦК України.

Отже, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні ст. 625 ЦК України, тому положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин - правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є публічними, а не цивільно-правовими.

Разом з тим, суд зауважує та звертає увагу позивача, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, на які також посилається позивач у мотивуванні позову, проте не відображає в прохальній частині. Крім того, на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивач посилався і при зверненні до відповідача. (а.с. 21)

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, положення зазначених статей Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21 лютого 2001 року № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Згідно п. 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Таким чином, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Отже, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У свою чергу, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 05.10.2018 у справі № 162/787/16-а.

Крім того слід зазначити, що, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації, є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 817/621/18, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

З огляду на викладене, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

У даному ж випадку, заборгованість в сумі - 145934,42грн. (23844,58грн., 30229,84грн., 91860,00грн.) відповідачем визнана, що підтверджується листом-відповіддю ГУ ПФУ в м. Києві від 11.08.2021 № 20825-20404/К-02/8-2600-21. У позові позивач просить виплатити компенсацію в розмірі своєчасно не виплаченої частини пенсії, за періоди з 01.01.2018 по 06.04.2021р., з 01.01.2018 по 22.04.2021р., та з 01.01.2018 по 17.05.2021р. на підставі рішень Окружного адміністративного суду міста Києва у справах № 826/16438/18, № 826/12497/18, № 640/18998/18. Тож, кошти ГУ ПФУ у м. Києві фактично виплачені позивачу лише 06.04.2021р. (23844,58 грн.), 22.04.2021р. (30229,84 грн.), та 17.05.2021р. (91860,00 грн.), без нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Також, слід зазначити, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства, підлягає розрахунку на день виплати боргу та не залежить від дати ухвалення судового рішення.

Щодо доводів позивача відносно застосування його розрахунків, перевірки розрахунків, проведених відповідачем та наведення у рішенні свого розрахунку, слід зазначити наступне. Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до вимог частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У цій справі повноваження пенсійного органу не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, тобто нарахування та виплата компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати здійснюється одночасно з виплатою заборгованості з пенсії.

Пенсійний фонд є спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснює обчислення та за наявності підстав проводить перерахунок пенсії.

Враховуючи викладене, суд не може перебирати на себе повноваження відповідача щодо розрахунку суми компенсації. Відповідач є спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснює обчислення та за наявності підстав проводить перерахунок пенсії, а тому, суд не може керуватися розрахунками позивача щодо розміру складових власної пенсії, у тому числі компенсацій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені в постанові від 12.06.2018 по справі № 154/2002/16.

Задля повного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог та визнає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на виконання судових рішень у справах № 826/16438/18, № 826/12497/18, № 640/18998/18 та зобов`язує Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на виконання судових рішень у справах № 826/16438/18, № 826/12497/18, № 640/18998/18, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог задля повного захисту прав позивача та, як наслідок, часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до норм ст. 139 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої та виплаченої на виконання судових рішень у справах № 826/16438/18, № 826/12497/18, № 640/18998/18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м.Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на виконання судових рішень у справах № 826/16438/18, № 826/12497/18, № 640/18998/18, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 404 грн. (чотириста чотири гривні).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Суддя В.І. Келеберда