Справа № 640/27686/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Київ № 640/27686/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомГоловного управління Державної податкової служби в Одеській області
до Приватного акціонерного товариства "Мостобуд"
простягнення податкового боргу у сумі 4 440 673, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління державної податкової служби у Одеській області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення податкової заборгованості у сумі 4 440 673, 20 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Мостобуд» перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в м. Києві з 10.10.2000. Відповідно до інтегрованої картки платника податків за відповідачем рахується податковий борг з орендної плати з юридичних осіб у сумі 16 277,90 грн. та із земельного податку з юридичних осіб у сумі 4 424 395,30 грн. Заборгованість з земельного податку з юридичних осіб виникла в результаті самостійного нарахування платником податків за податковими деклараціями. Заборгованість з орендної плати з юридичних осіб виникла в результаті нарахування платнику податків пені, згідно вимог ст.129 Податкового кодексу України.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що нарахування пені (на борг по орендній платі з юридичних осіб) в сумі 16 277,90 грн. з 29.02.2016 по 08.02.2017. Крім того, нарахована пеня на загальну суму 53 943,17грн. (на борг по земельному податку з юридичних осіб) з 11.08.2016 по 08.02.2017, що свідчить про те, що позивач звернувся із позовними вимогами в цій частині поза строком передбаченим ст. 102.4 статті 102 ПК України. Крім того, в рамках господарської справи №910/24323/16 про банкрутство ПАТ «Мостобуд», Головне управління Державної податкової служби в Одеській області є кредитором із вимогами на суму 2 293 227,06 грн.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «Мостобуд» перебуває на податковому обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві та є платником податків.

Згідно з інтегрованої картки платника податків заборгованість з земельного податку з юридичних осіб виникла в результаті: самостійного нарахування платником податків податкової декларації № від 20.02.2017 року - 1 092 613,03 грн. (податкове зобов`язання); самостійного нарахування платником податків податкової декларації № від 09.02.2018 року - 1 638 919,55 грн. (податкове зобов`язання); самостійного нарахування платником податків податкової декларації № від 06.02.2019 року - 1 638 919,55 грн. (податкове зобов`язання).

Також, платнику податків була нарахована пеня на загальну суму 53 943 грн.

Крім того, за ПАТ «Мостобуд» рахується борг з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 16 277,90 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ю» № 679-25 від 13.03.2014.

Вважаючи, що відповідачем не сплачено суму узгодженої заборгованості, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Податковий кодекс України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункт 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України).

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк (підпункт 14.1.156 пункт 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається податковим боргом.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом (підпункт «б» підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України)

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 06.12.2016 року було прийнято податкову вимогу № 6208-17 на суму 991, 28 грн., з часу виставлення якої податковий борг платника не переривався.

Таким чином, вказане вище свідчить, що в межах спірних відносин податковим органом дотриманий порядок направлення на адресу відповідача вимоги про сплату боргу.

У той же час, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2017 року порушено провадження у справі № 910/24323/16 про банкрутство ПАТ «Мостобуд».

Також, вказаною ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном боржника.

Окрім зазначеного встановлено, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось до Господарського суду міста Києва із заявами: від 14.03.2017 про визнання кредитором по справі № 910/24323/16 з грошовими вимогами в сумі 153 119 016,34 грн.; від 02.08.2017 про визнання кредитором у справі з грошовими вимогами в сумі 15 308,31 грн., які складаються із податкової заборгованості із земельного податку.

При цьому, наявний у відповідача борг виник починаючи з 30 березня 2017 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство Податкового акціонерного товариства «Мостобуд».

Беручи до уваги викладене вище, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) кредитор - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, щодо виплати заборгованості по заробітній платі працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов`язкових платежів).

За положеннями ч. 1 ст. 19 Закону № 2343-XII (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. ( ч. 3 ст. 19 Закону № 2343-XII).

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що податкова вимога в розумінні Податкового кодексу України є письмовою вимогою контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, відтак вона є документом, що містить майнові вимоги, за яким стягнення здійснюється в судовому порядку, а тому стягнення боргу на її підставі заборонено протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, стягнення податкового боргу не є тим випадком, на який не поширюється дія мораторію в розумінні ч. 5 ст. 19 Закону № 2343-XII.

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (ч. 7 ст. 19 Закону № 2343-XII).

Відтак, податковий орган має право заявити вимоги щодо грошових зобов`язань до Товариства (боржника) в межах розгляду справи про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03.05.2018 у справі № 804/13891/15 , який в силу вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного суду України та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року, має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до Господарського суду м. Києва по справі № 910/24323/16 заяви від 07.03.2017 про визнання Головного управління ДФС у Одеській області кредитором Публічного акціонерного товариства «Мостобуд».

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДФС у Одеській області.

заборгованості в судовому порядку.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Одеській області відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур