Справа № 380/10983/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

28 вересня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Марець В.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представники відповідачів Деркач А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасувати свідоцтва про хворобу, зобов`язання Управління Служби безпеки України у Львівській області вчинити дії,

встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду 07.07.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 з врахуванням збільшення позовних вимог:

- визнати міно-підривне поранення - голови, грудей, спини, лівої ноги отримане 04.06.1984 під час проходження строкової служби в Демократичній республіці Афганістан та пошкодження передніх поверхней обох гомілок ніг отриманих при виконанні обов`язків військової служби та наказів Міністерства оборони України під час Антитерористичної операції на Сході України, в м. Сєвєродонецьк, Луганської області, як такі поранення, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, де велись бойові дії;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про хворобу від 15 лютого 2018 року №32 військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області щодо ОСОБА_1 , яку отримав, пов`язану з проходженням військової служби;

- зобов`язати військово-лікарську комісію військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області скласти свідоцтво про хворобу, як таку, яку ОСОБА_1 отримав в наслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати військово-лікарську комісію військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області внести зміни у свідоцтво про хворобу №32 а і 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 в частині, а саме: визнаний непридатний до військової служби на підставі захворювань пов`язаних із проходженням військової служби на, «визнаний непридатний до військової служби з наслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби»;

- зобов`язати Центральну військово лікарську комісію Військово-медичного управління Служби безпеки України затвердити внесені зміни у свідоцтво про хворобу щодо ОСОБА_1 , а саме: визнаний непридатний до з військової служби на підставі захворювань пов`язаних із проходженням військової служби на, «визнаний непридатний до військової служби в наслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби»;

- зобов`язати Центральну військово лікарську комісію Військово-медичного правління Служби безпеки України винести розпорядчий документ (Постанову, висновок), яким затвердити свідоцтво про хворобу щодо ОСОБА_1 з врахуванням внесених змін.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року залишено позовну без руху.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29 липня 2022 року призначено судове засідання з викликом сторін.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позивач пропустив строк звернення до суду. Вказує, що обставини описані позивачем, які відбулися 04.06.1984 в Демократичній республіці Афганістан, тобто 37 років тому. В час отримання поранення, як зазначив позивач, він підпорядковувався міністерству оборони союзу радянських соціалістичних республік, під окупацією якого знаходилась і Україна до 1991 року. Після проголошення незалежності України у 1991 році органи так званої влади, зокрема і міністерство оборони срср припинили своє існування, а у 2005 році був прийнятий Кодекс адміністративного судочинства України який прийшов на заміну застарілому радянському законодавству з приводу врегулювання публічно правових спорів і відносин із публічної служби. Однак зазначає, що позивач, після обставин 04.06.1984, ні після проголошення незалежності України, ні після звільнення із військової служби у Міністерстві оборони, ні після вступу в законну силу Кодексу адміністративного судочинства України у 2005 році не звернувся до суду з метою оскарження лікарських висновків, чи розпорядчих документів Міністерства оборони про його звільнення із констатацією чи не констатацією фактів отриманого ним поранення, зокрема і формулювань у медичних висновках чи наказах (у зв`язку із військовою службою чи під час військової служби). Таким чином вважає, що позивач із даною позовною вимогою пропустив усі можливі строки звернення до адміністративного суду із можливим захистом своїх прав, чи оскарженням дій певного органу.

Також відповідач зазначає, що 15 лютого 2018 року військово-лікарська комісія BMC ВМУ СБУ в УСБУ у Львівській області, своїм висновком № 32 визнала ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У цей день ОСОБА_1 дізнався, або повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, якщо він вважав, що вони були порушені. Натомість ОСОБА_1 після звільнення з військової служби оскаржував лише не повний розрахунок із ним при звільненні, справа № 380/6151/20 та № 380/3056/21. Отже, відповідач зазначає, що з часу як позивач дізнався чи повинен був дізнатись про рішення суб`єкту владних повноважень, висновок від 15 лютого 2018, наказ про звільнення від 22.06.2018, до часу звернення до адміністративного суду 07.07.2021 пройшло більше двох років, а отже позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України. Вказує, що про зміст висновку № 32 та змісти наказів про звільнення та виключення з списків особового складу Управління позивачу було відомо, оскільки він із ними ознайомлювався при звільненні, тому зовсім неправильним є трактування позивачем початку перебігу строків звернення до суду з часу скерування ним звернення на адресу Військово медичного управління СБ України, у зв`язку із тим, що дана установа ніби то не дала на дане звернення відповідь, позивач почав обчислювати шестимісячний строк, встановлений ст. 122 КАС України. Однак строки звернення до суду із даного приводу почали обчислюватись значно раніше - із часу ознайомлення ОСОБА_1 із висновком № 32 від 15.02.2018.

Позивач подав до суду заперечення в яких вказав, що 22-24 червня 2018 року його виключено зі списків особового складу органів Служби безпеки України на підставі свідоцтва про хворобу №32 від 15.02.2018. Вказує, що під час ознайомлення з наказом про звільнення зі служби ніхто з працівників даного органу не роз`яснив прав, а саме: що військова служба в Управління СБ України у Львівській області є різновидом публічної служби, що існує місячний строк звернення до суду щодо умов звільнення, не знав і не усвідомлював що відповідачем порушено права, свободи та інтереси. Вказує, що 12 червня 2019 року позивача викликали на ВЛК МОЗУ і заявили, що встановлено третю групу інвалідності і не заявивши з чим пов`язану. 27 серпня 2019 року у відділі соціального забезпечення захисту військових Львівської області дізнався, що надана третя група інвалідності пов`язана з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби і таким чином порушені права позивача. Вказує, що на звернення до Військово-медичного управління СБ України щодо скерування позивача до Міністерства оборони України для підтвердження факту поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в ДРА, де велись бойові дії та в м. Сєвєродонецьк Луганської області при проведенні АТО для визначення ступеню втрати працездатності. Однак відповіді з Медичного управління СБ України не отримав.

Вказує, що 18 травня 2021 року повторно звернувся до ВЛК BMC СБУ в Управління СБ України у Львівській області, як структурного підрозділу ВМУ СБ України, щодо скерування позивача до військово-лікарської комісії військо-медичної служби Служби безпеки України в Управління СБ України у Львівській області, для встановлення хвороби, як такої, яку отримав в наслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Зазначає, що 08 серпня 2021 року отримав відповідь з Управління СБ України у Львівській області від 18 червня 2021 року за №62/20/Г-342/14, згідно якого BMC СБУ в Управління СБ України у Львівській області заявляє, що для повторного огляду на ВЛК BMC СБУ в Управління СБ України у Львівській області та встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювань просять представити у ВЛК оригінали всіх медичних документів, що підтверджують факт отримання травм на час їх отримання. Вказує, що після звільнення зі служби і до моменту подачі позовної заяви позивачу приходилось звертатись за медичною допомогою по вищевказаних діагнозах до медичних установ, а також зазначає, що в грудні 2019 року у позивача виникла гостра респіраторна хвороба COVID-19.

В поданій заяві до суду позивач додатково зазначає, що згідно витягу зі свідоцтва про хворобу №32 від 15.02.2018, підпису позивача про ознайомлення немає.

В судовому засіданні позивач заперечив щодо залишення позову без розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просить суд залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з порушеним строком звернення до суду.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить із завдань адміністративного судочинства, якими відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Судом встановлено, що позивач оскаржує свідоцтво про хворобу від 15 лютого 2018 року №32 військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області, однак звернувся до суду 07.07.2021.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом та відкрито провадження у справі.

Судом встановлено з матеріалів справи, що покликання відповідача про ознайомлення позивача з оскаржуваним свідоцтвом від 15 лютого 2018 року №32, не підтверджується жодним доказом, а лише припущеннями.

Відтак, судом неможливо встановити дату коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів та отримав свідоцтво, а відповідно від якої дати слід рахувати строк звернення до суду.

Крім того, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ VI Прикінцеві положення КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо строку розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження тощо продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 122, 123, 240, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив :

У задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду - відмовити.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 03.10.2022.

Суддя Коморний О.І.