Справа № 160/10115/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 р. відкрито провадження у справі. Призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» для здійснення митного контролю та митного оформлення було подано до Львівської митниці митну декларацію № UA 209140/2022/032636 відповідного товару дитячий одяг в асортименті.
Товар поставляється на підставі зовнішньоекономічного Контракту № 08/02-UA від 08 лютого 2022 року, укладений між ТОВ «БІЛТЕКС» та ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент).
На виконання умов контракту, позивач та ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент) 14 лютого 2022 року уклали Специфікацію № 1 до Контракту. Загальна сума складає 160 44,60 дол. США. Умови оплати: 50 % передплати від вартості кожної конкретної партії товару, на яку сторони підписали специфікацію, на підставі виставленого рахунку (інвойс) протягом 5 банківських днів від дати отримання рахунка від постачальника; решту 50 % від вартості кожної конкретної партії товару покупець оплачує протягом 60 календарних днів від дати відвантаження товару на умовах FCA, м. Ташкент. Умови поставки: FCA, м. Ташкент, Республіка Узбекистан (згідно з ІНКОТЕРМС 2010). Позивач зазначає, що ТОВ «БІЛТЕКС» надано Львівській митниці документи, які підтверджують митну вартість товару. Однак, 04 травня 2022 року Львівська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів № UA 209000/2022/210122/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209140/2022/000648 та було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: «неможливість завершення митного оформлення, у зв`язку з невірно заповненими графами гр.12,45,43,44 ВМД, відповідно до Рішення про коригування митної вартості від 04.05.22 № UA209000/2022/210122/2 (порушено умови декларування передбачені п.1, п.8 ст. 257 МКУ. ст.55 МКУ, ПКМУ від 21.05.12 № 450)». Позивач означене рішення вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
01.08.2022 р. представником відповідача було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
Відповідно до відомостей, що містяться у наданих до митного оформлення документах, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки FCA- м. Ташкент, згідно Інкотермс 2010. Відповідно до положень Інкотермс -2010 термін FCA (Free Carrier named place) Франко перевізник (назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.
Рахунок-фактура та довідка про надання транспортно-експедиційних послуг не містять відомостей щодо згаданих складових. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не
підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 ст. 58 МКУ.
Відсутня заявка на перевезення. В інвойсі № 03/9 від 25.03.2022- зазначена сума прописом «семь девять тисяч доларів», сума інвойсу інша.
Представник відповідача зазначає, що позивачем не спростовано, що відповідно п.п.3,4,5 ч.2 ст. 53 МКУ до митного оформлення не надано інвойс із виправленими даними. Тобто, основні документи згідно ч.2. ст. 53 МКУ надано не в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 58 МКУ метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів та у відповідності до п.2.ч.6 ст. 54 митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі в неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, документи подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості.
Отже, у ході перевірки виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару: невірно зазначений розмір транспортних витрат, що формують митну вартість, а саме, не включення витрат в повному розмірі.
На підставі означеного вище, Львівською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/210122/2 від 04.05.2022. Відповідно до якого митним органом було кореговано ціну товару під номером 7 «Одяг дитячий та додаткові речі до одягу, трикотажні, з бавовни» за резервним методом. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA408020/2022/003842 від 19.02.2022. Відповідно до цієї декларації під номером 35 ввозився схожий товар «Одяг трикотажний дитячий із бавовни», код згідно УКТ ЗЕД 61112090 (вартість товару 31,48 дол. США/кг). При цьому, митна вартість товару під №35 згідно МД №UA408020/2022/003842 від 19.02.2022 була заявлена за основним методом (відповідно до графи 43 МД код МВВ 1), а отже митна вартість по даному товару не коригувалась та не оскаржувалась.
Представник відповідача також зазначає, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/000648, то позивач взагалі не зазначає в чому її протиправність.
Відповідно до статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує політику у сфері фінансів.
Отже, картка відмови лише містить інформацію про причини відмови та роз`яснення вимог виконання яких забезпечує здійснення митного оформлення та не є за своєю природою рішенням контролюючого органу та не породжує жодних правових наслідків.
На підставі означеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
03.08.2022 р. представником позивача було подано відповідь на відзив на позовну заяву, в тексті якого останній підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити позов у повному обсязі, з посиланням на той факт, що під час проведення консультацій між Львівською митницею та позивачем митниця не вимагала від позивача надати переклад документів. Це підтверджується повідомленнями від митниці під час проведення консультацій (ідентифікатор повідомлення a8580826-94bc-4e48-902c-8f5f56c4de89, ідентифікатор повідомлення 28b6ac0d-6826-466e-9935-4fea6d9aa2a5, ідентифікатор повідомлення ff245913-00f9-4fc6-bf9e-40f59fdc78c5). Однак, у рішенні про коригування митної вартості товару від 04.05.2022р. № UA 209000/2022/210122/2 Відповідач не повідомив, які конкретно документи необхідно перекласти та не обґрунтовано необхідність здійснення такого перекладу. № UA 209000/2022/210122/2 Відповідач не повідомив, які конкретно документи необхідно перекласти та не обґрунтовано необхідність здійснення такого перекладу. Офіційними мовами СОТ, до якого приєдналася Україна 16.05.2008 року, є англійська, французька, іспанська.
10.08.2022 р. представником позивача подано на адресу суду заяву про стягнення судових витрат, з підтверджуючими доказами.
Суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» для здійснення митного контролю та митного оформлення було подано до Львівської митниці митну декларацію № UA 209140/2022/032636 товару дитячий одяг в асортименті: товар № 1 - Одяг та додаткові речі до одягу, трикотажні. Штани, комбінезони із шлейками, бриджі та шорти, з бавовни для чоловіків або хлопців; товар № 2 - Одяг та додаткові речі до одягу, трикотажні. Штани та бріджи з бавовни для жінок або дівчат; товар № 3 - одяг та додаткові речі до одягу, трикотажні. Сорочки нічні, піжами та аналогічні вироби, трикотажні для чоловіків або хлопців, з бавовни; товар № 4 - одяг та додаткові речі до одягу, трикотажні. Сорочки нічні та піжами, з бавовни для жінок або дівчат; товар № 5 - одяг та додаткові речі до одягу, трикотажні. Светри, пуловери, джемпери, кардигани, жилети та подібні вироби, трикотажні з бавовни для чоловіків або хлопців; товар № 6 - одяг та додаткові речі до одягу, трикотажні. Светри, пуловери, джемпери, кардигани, жилети та подібні вироби, трикотажні з бавовни для жінок або дівчат; товар № 7 - одяг дитячий та додаткові речі до одягу, трикотажні, з бавовни».
Товар поставляється на підставі зовнішньоекономічного контракту № 08/02-UA від 08 лютого 2022 року, укладений між ТОВ «БІЛТЕКС» та ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент).
Відповідно до означеного контракту позивач є покупцем, ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент) є Постачальником.
Відповідно до п. 1.2 Контракту предметом даного контракту є поставка постачальником на адресу покупця трикотажних виробів, у номенклатурі, кількості, за ціною та у строки, передбачені Специфікаціями до цього контракту, які додаються у додатках до цього Контракту, та на умовах, передбаченими даним Контрактом.
Відповідно до п. 2.1 контракту постачальник зобов`язується поставляти товар на умовах FCA, м. Ташкент, вул. Катта Кани 4, згідно офіційних Правил тлумачення комерційних термінів Міжнародної торгівельної палати у редакції 2010 р. (Інкотермс 2010).
На виконання умов контракту, позивач та ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент) 14 лютого 2022 року уклали Специфікацію № 1 до Контракту. Загальна сума складає 160 44,60 дол. США. Умови оплати: 50 % передплати від вартості кожної конкретної партії Товару, на яку Сторони підписали Специфікацію, на підставі виставленого рахунку (інвойс) протягом 5 банківських днів від дати отримання рахунка від Постачальника; решту 50 % від вартості кожної конкретної партії Товару Покупець оплачує протягом 60 календарних днів від дати відвантаження Товару на умовах FCA, м. Ташкент. Умови поставки: FCA, м. Ташкент, Республіка Узбекистан (згідно з ІНКОТЕРМС 2010).
04 травня 2022 року Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA 209000/2022/210122/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209140/2022/000648 та було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: «неможливість завершення митного оформлення, у зв`язку з невірно заповненими графами гр.12,45,43,44 ВМД, відповідно до рішення про коригування митної вартості від 04.05.22 №UA209000/2022/210122/2 (порушено умови декларування передбачені п.1, п.8 ст. 257 МКУ. ст.55 МКУ, ПКМУ від 21.05.12 № 450)».
Товар було оформлено за митною декларацією № UA 209140/2022/036004 від 04.05.2022 р.
У графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/210122/2 Відповідач зазначає, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та зазначено наступне: «За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень ст.337 МКУ, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п.3 ст.53 МКУ), а саме: 1) відповідно до п.2.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.12 №бЗі, для виконання відповідних митних формальностей, з урахуванням положень ст.254 МКУ, необхідно забезпечення декларантом перекладу документів українською мовою для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій; 2) відповідно до п.8 статті 264 МКУ, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації рахунок не містять відомостей щодо оплати за товар. бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять Відповідно п.2 ст.58 МКУ Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Зазначене свідчить про наявність розбіжностей у основних документах, що підтверджують заявлену митну вартість (п.2 та 3 статті 53 МКУ), а також невідповідність основних відомостей щодо обов`язкових складових митної вартості передбачених пунктом 10 статті 58 МКУ. Зазначене унеможливлює проведення перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, перевірки наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, включення у митну вартість яких передбачено ст. 58 МКУ; 3) відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури. Рахунок-фактура та довідка про надання транспортно-експедиційних послуг не містять відомостей щодо згаданих складових. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 ст. 58 МКУ; 4) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу. Відсутня заявка на перевезення. В інвойсі № 03/9 від 25.03.2022 зазначена сума прописом «семь дев`ять тисяч доларів», сума інвойсу значно інша».
На підтвердження митної вартості товарів, задекларованих по МД №UA209140/2022/032636, керуючись ч. 8 ст. 55 Митного Кодексу України, 25 травня 2022 року ТОВ «БІЛТЕКС» надало Львівській митниці наступні документи: 1. копія заявки №2 від 23.03.2022 р. до Договору про перевезення №148 від 11.09.2019 р.; 2. копія розрахунку вартості транспортно-експедиційних послуг; 3. копія листа ТОВ «TEXTIME» від 23.05.2022 р. листом від 23.05.2022 р. ТОВ «TEXTIME» повідомило наступне (мов. оригіналу рос.): «Сума прописью в инвойсе № 03/9 от 25.03.2022 г. «семь девять тысяч» это техническая ошибка, и общая стоимость по инвойсу № 03/9 от 25.03.2022 г. составляет семьдесят тысяч долларов США. Считать верной сумму 70 000 долларов США».
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку спіним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Відповідно до частини шостоюї статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Здійснивши системний аналіз заначених вище норм чинного законодавства та доводів сторін, суд зазначає наступне.
Щодо твердження Львівської митниці про те, що позивачем не забезпечено відповідно до статті 254 Митного кодексу України переклад документів, поданих до митного оформлення, та необхідності забезпечення декларантом перекладу документів українською мовою для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Тобто, Митним кодексом України чітко зазначено, що декларант надає переклад документів українською мовою на відповідну митного органу.
Під час проведення консультацій між Львівською митницею та позивачем митниця не вимагала від Позивача надати переклад документів. Це підтверджується повідомленнями від митниці під час проведення консультацій (ідентифікатор повідомлення a8580826-94bc-4e48-902c-8f5f56c4de89, ідентифікатор повідомлення 28b6ac0d-6826-466e-9935-4fea6d9aa2a5, ідентифікатор повідомлення ff245913-00f9-4fc6-bf9e-40f59fdc78c5).
Подані до митного оформлення документи потребують перекладу на українську мову, тільки у разі якщо дані, які містяться в них є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених у митній декларації.
Однак, у рішенні про коригування митної вартості товару від 04.05.2022р. № UA 209000/2022/210122/2 Відповідач не повідомив, які конкретно документи необхідно перекласти та не обґрунтовано необхідність здійснення такого перекладу.
Офіційними мовами СОТ, до якого приєдналася Україна 16.05.2008 року, є
англійська, французька, іспанська. Зі змісту ст. 254 Митного кодексу України вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.
Разом з тим дана стаття надає право митному органу вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, однак тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Відповідачем під час проведення консультацій у процесі митного оформлення товару за митною декларацією № UA 209140/2022/032636 не було надано пояснень стосовно того, чому англійська та російська мови, якими були складені та надані позивачем документи, не були розцінені в якості іноземною мови міжнародного спілкування.
Доводи відповідача про те, що надані позивачем документи для митного оформлення товару за митною декларацією № UA 209140/2022/032636, всупереч вимогам статті 254 Митного кодексу України не були перекладена українською мовою не обґрунтовані, оскільки вказана обставина не була підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та картки відмови. Окрім того, відповідачем не надавалося позивачу вимоги відповідно до статті 254 Митного кодексу України про надання документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товару за митною декларацією № UA 209140/2022/032636, перекладених українською мовою.
При цьому, суд зазначає, що ст.254 МК України передбачено три варіанти мови подання документів: українська мова; офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна; інша іноземна мова міжнародного спілкування.
Обов`язок надати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, виникає у декларанта тільки у разі відповідної вимоги митного органу, мотивованої тим, що дані, які містяться в таких документах, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Суд вважає аргументованими твердження позивача про те, що у повідомленні декларанту взагалі не надано обґрунтування щодо необхідності надання перекладу митної декларації країни відправлення та які саме числові значення така декларація повинна підтвердити.
Зазначена позиція суду кореспондується позиції ВС, викладеній в постанові від 11 листопада 2019 року у справі №815/3587/17 (адміністративне провадження №К/9901/1515/17), в тексті якої зазначено наступне.
Водночас, суд зазначає, що відповідач не вказує який саме рахунок та який саме бухгалтерський документ не містить конкретних відомостей щодо оплати товару.
Відповідно до п. 6. 1 Контракту покупець здійснює оплату за поставлений товар за цим Контрактом прямим банківським переказом на рахунок постачальника на підставі виставлених постачальником рахунків (інвойсів).
Банківські реквізити Постачальника зазначені у Контракті.
У виставленому постачальником інвойсі № 02/4 від 15.02.2022 р. та інвойсі № 03/9 від 25.03.2022 р. наявне посилання на контракт.
У наданих платіжних дорученнях SWIFT від 15.02.2022 р. та від 17.02.2022 р. є також посилання на контракт та на виставлені постачальником інвойси.
В усіх наданих платіжних дорученнях SWIFT є посилання на контракт та інвойси, а тому усі документи щодо оплати, надані позивачем відповідачу, стосуються товару, наданого до митного оформлення.
Щодо твердження відповідача, стосовно того, що відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 ст. 58 МКУ.
Контрактом передбачена умова поставки товару FCA, м. Ташкент, Республіка Узбекистан (згідно з ІНКОТЕРМС 2010).
Умова поставки товару FCA означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, в своїх приміщеннях або в іншому обумовленому місці. Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця. Обов`язку по страхуванню товару не має ані у продавця, ані у покупця.
Умовами Контракту також не передбачено обов`язку по страхуванню товару.
Між Позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 148 від 11 вересня 2019 року про надання транспортно експедиційних послуг, в якому позивач є замовником, а ФОП ОСОБА_1 експедитором.
Відповідно до п. 1.1 договору перевезення замовник замовляє, а експедитор надає послуги по організації перевезення вантажів в міжнародному та внутрішньому сполученні.
Відповідно до п. 1.1 Договору перевезення умови перевезення зазначаються замовником у письмовій Заявці, що узгоджується з Експедитором і оформляється на кожне перевезення.
На виконання умов контракту, 23 березня 2022 року позивач надав ФОП ОСОБА_1 заявку № 2 відповідно до договору перевезення. Відповідно до даної заявки маршрут перевезення Узбекистан (Андижан + Ташкент) України (Дніпро), сума фрахту становить 211 200,00 грн.
19 березня 2022 року ФОП ОСОБА_1 виставила позивачу рахунок № 25 від 19.04.2022 р. на суму 211 200,00 грн.
ФОП ОСОБА_1 надала позивачу Розрахунок вартості транспортноекспедиційних послуг згідно із заявки № 2 від 23.03.2022 р. до Договору перевезення та Довідку про транспортні витрати № 25 від 19.04.2022 р.
При цьому, суд зазначає, що вищеперераховані документи по транспортування були надані Львівській митниці позивачем.
Декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товару. Натомість, якщо митниця стверджує, що здійснювалося страхування або пакування (а значить витрати на страхування чи пакування включаються до митної вартості), були понесені додаткові витрати на страхування чи пакування, то митниця повинна довести наявність цих фактів.
Відтак, відповідач безпідставно посилався на відсутність відомостей про страхування, пакування, транспортування та навантаження, як на підставу для витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості.
Водночас, з врахуванням частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товару. Натомість, якщо митниця стверджує, що здійснювалося страхування (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), були понесені додаткові витрати на транспортування/перевезення, то митниця повинна довести наявність цих фактів.
Щодо посилань відповідача, у відповіді № 7.4-1/15/13/ НОМЕР_1 від 13.06.2022 р. вважає, що заявка № 2 від 23.03.2022 р. та розрахунок вартості транспортноекспедиційних послуг містять ознаки підробки так як містять печатку т підпис експедитора, які накладені шляхом нанесення їх відсканованих копій; лист продавця щодо наявності помилки у вказаній прописом сумі інвойсу №03/9 від 25.03.2022 взято до уваги, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 8.5 Договору перевезення договір, заявки, зміни та доповнення до Договору, отримані за допомогою факсимільного зв`язку, мають юридичну силу.
Таким чином, умовами договору перевезення сторони погодили набрання юридичної сили тих документів, які отримані за допомогою факсимільного зв`язку, а тому нанесення відсканованих копій печатки та підпису не суперечить умовам Договору перевезення та чинному законодавству України.
Відтак, висновок відповідача про те, що Заявка № 2 від 23.03.2022 р. та розрахунок вартості транспортно-експедиційних послуг містять ознаки підробки є необґрунтованим.
Щодо вимоги про надання інвойсу № 03/9 від 25.03.2022 із виправленнями, суд зазначає наступне.
Листом від 23.05.2022 р. ТОВ «TEXTIME» повідомило, що в інвойсі № 03/9 від 25.03.2022 р. допущено технічну помилку та вірною вважати суму за даним інвойсом складає 70 000 доларів США.
Даний лист було надано Львівській митниці.
При цьому, до Львівської митниці позивачем було надано інвойс № 03/9 від 25.03.2022 р., в якому зазначено загальну суму 70 000,00 доларів США.
Також слід зазначити, що позивач не несе відповідальність за правильність
оформлення розрахункових та бухгалтерський документів ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент).
Допущена ТОВ «TEXTIME» (Республіка Узбекистан, м. Ташкент) технічна помилка в інвойсі № 03/9 від 25.03.2022 не може бути підставою для прийняття Відповідачем оскаржуваного рішення та картки відмови.
Суд зазначає, що в рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод, умови поставки порівнюваного товару є відмінними з умовами поставки оцінюваного товару.
Відповідно до графи 33 рішення про коригування митної вартості товару від 04 травня 2022 року № UA 209000/2022/210122/2 Митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Джерелом інформації слугували МД: тов№4-UA408020/2022/002879 від 08.02.2022-3,38дол. США/шт.; тов№5-UA408020/2022/000757 від 14.01.2022-3,62дол.США/шт.; тов №7-UA408020/2022/003842 від 19.02.2022-31,48дол.США/кг.
В рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод. Умови поставки оцінюваного товару, та товару, ціна якого взята за основу відріз яються. Не дано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов. Не вказані причини, з яких не був застосований основний метод визначення митної вартості, та чотири другорядні методи і чому обраний саме резервний метод визначення митної вартості.
Відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим рішення митного органу про коригування митної вартості товару не можуть вважатися обґрунтованими та правомірними.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене та приписи ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, отже такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо клопотання позивача в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн., суд зазначає, що останнє підлягає частковому задоволенню у розмірі 4 000,00 грн., виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.
За приписами ч.3, ч.4 та ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.
Так, зі змісту наданих суду копії договору про надання правової допомоги №63 від 02.01.2019 р. та додаткової угоди №2 до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2019 р. укладених між ТОВ «БІЛТЕКС» та Адвокатським об`єднанням СМАРТ ЮРИСТ» був укладений договір предметом якого є те, що ТОВ «БІЛТЕКС» доручає, а Адвокатське об`єднання СМАРТ ЮРИСТ» приймає на себе зобов`язання ндавати правчничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно додатку №7 до договору №63 про надання правничої допомоги від 02.01.2019 р. від 06.07.2022 р. вбачається, що адвокатом для позивача надані правові послуги, а саме: підготовка та подача позову; аналіз отриманих від клієнка документів; надання правової кваліфікації обставин справи; визначення нормативно-правових підста вимоги; моніторинг судових рішень; визначення судової практики застосування правових норм для визначення правової позиції; підготовка позовної заяви; подача позовної заяви; супровід в суді. Разом сума гонорару становить 12 000,00 грн.
Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за вищенаведеним розрахунком, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням співмірності витрат на оплату правової допомоги, виходячи із складності справи, категорія якої не є складною, позов немайнового характеру, обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, враховуючи розгляд справи в порядку письмового провадження, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн. з урахуванням вимог ч.5, ч.6, ч.7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 4000,00грн.
Також судом враховується і те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Означена правова позиція кореспондується правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі означеного вище, суд прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення клопотання позивача щодо стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн., відтак у вказаній частині позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 04 травня 2022 року № UA 209000/2022/210122/2.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209140/2022/000648.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтекс" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтекс" про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білтекс" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі грн., 00 коп.).
В іншій частині заявленого клопотання - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова