Справа № 200/4020/21
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 200/4020/21

адміністративне провадження № К/990/24950/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №200/4020/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятої кадрової комісії, створеної наказом Генерального прокурора «Про створення дев`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» від 17 листопада 2020 року №541, про неуспішне проходження атестації прокурором Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року № 1;

- визнати протиправним та скасувати наказ Донецької обласної прокуратури від 15 березня 2021 року № 497к про звільнення з 17 березня 2021 року з посади прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;

- поновити на посаді прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури Донецької області;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 березня 2021 року по день поновлення на роботі;

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення дев`ятої кадрової комісії, створеної наказом Генерального прокурора «Про створення дев`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» від 17 листопада 2020 року №541 про неуспішне проходження атестації прокурором Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року № 1. Визнано протиправним та скасовано наказ Донецької обласної прокуратури від 15 березня 2021 року № 497к про звільнення позивача з 17 березня 2021 року з посади прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено позивача на посаді прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області з 17 березня 2021 року; стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2021 року по 08 листопада 2021 в сумі 170386,74 грн. В іншій частині позову відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області з 17 березня 2021 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2021 року по 08 листопада 2021 року в сумі 170386,74 грн у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року апеляційні скарги Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №200/4020/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінено в мотивувальній частині щодо дати поновлення позивача на посаді, періоду вимушеного прогулу та суми заробітної плати, яка підлягає стягненню за час вимушеного прогулу. В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №200/4020/21 замість дати «17 березня» зазначено дату « 18 березня». В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №200/4020/21 замість дати « 17 березня» зазначити дату « 18 березня», замість суми « 170386,74 грн» зазначено суму « 169334,97 грн». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 13 вересня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Підставою для перегляду в касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень пунктів 9, 12, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та пункту 8 розділу І, підпунктів 15, 16 розділу IV Порядку №221 та пункту 12 Порядку №233 в частині наявності повноважень кадрової комісії на прийняття рішень стосовно прокурорів на підставі досліджених подібних фактичних обставин щодо професійної компетентності прокурора з урахуванням результату виконаного ним практичного завдання.

За приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т. і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Суд зазначає, що положення 9, 12, 17 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ є загальним і касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм саме у цій справі, оскільки вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суди виходили із оціночних критеріїв оскаржуваного рішення кадрової комісії, зміст якого оцінювався судами, виходячи із приписів статті 2 КАС України та на підставі доказів у справі, що спростували висновок комісії через його суб`єктивність.

У касаційній скарзі відсутні належні аргументи, що спростовують мотиви, з яких виходили суди вирішуючи спір та задовольняючи позов частково.

У касаційній скарзі відповідач фактично викладає обставини справи, цитує норми КАС України, Закону України №113-ІХ, Порядків №221, №223 та лише формально послається на відсутність висновку Верховного Суду щодо окремих положень Закону №113-ІХ, Порядків №221, №223 без викладення у чому конкретно полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій зазначених норм, жодним чином не аргументувавши яким чином висновок Верховного Суду щодо указаних ним норм буде мати вплив для вирішення цього спору по суті, за обставин установлених судами саме у цій справі, що мають індивідуальні ознаки.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з ухваленими судами рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на те, що заявник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути скаржнику, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №200/4020/21повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.А. Губська