Справа № 522/8812/22
Суддя: Шестакова Я. В.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/8812/22
Провадження №2-а/522/246/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шестакової Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Багнюк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду в м. Одеса адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову, посилався на те, що 14.06.2022 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 . Підставою для винесення такого рішення стало те, що позивач з 2015 року знаходиться на території України без відповідних документів, та за статусом біженця не звертався. Проте, ОСОБА_1 зазначає, що не був обізнаний щодо можливості звернутися за статусом біженця, до того ж під час затримання його не було забезпечено адвокатом, не було йому роз`яснено право на отримання правової допомоги, та процесуальні права. Позивачем було сплачено штраф за вчинене правопорушення. Позивач не згоден з рішенням про примусове повернення в країну походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, оскільки відповідачем не було чітко встановлено строк перебування в Україні, також, не встановлено яким чином позивач потрапив до країни та які причини змусили його переїхати. Позивач не має наміру повертатися до Російської Федерації, оскільки в Україні він працює, проживає.

Отже, через те, що, на думку позивача, відносно нього 14.06.2022 року була порушена процедура щодо складання та оформлення документів та незаконно винесено рішення ГУ ДМС України в Одеській області дає підстави для звернення до суду для захисту його прав із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 18.07.2022 року адміністративний позов було залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.08.2022 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

22.08.2022 року від ГУ ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити за обставин, викладених у відзиві на позов, посилався на те, що 14.06.2022 року працівниками ОРУП №1 ВП №5 ГУНП в Одеській області було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області. В результаті проведеної перевірки, наявних документів та відібраних пояснень встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України, з його слів, у 2015 році нелегально зі сторони Харківської області, потім перебрався до м. Одеси, паспортний документ на момент виявлення був відсутній. Встановлено, що станом на 14.06.2022 року позивач на території України перебуває незаконно, проживає без документів на право проживання в Україні. Стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє. Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу. ГУ ДМС в Одеській області 14.06.2022 року прийняте рішення № 405 про примусове повернення в країну походження позивача, та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 13.07.2022. Згідно розписки від 14.06.2022 року позивач зобов`язався покинути територію України у визначений термін у рішенні від 14.06.2022 № 405 про примусове повернення в країну походження. Враховуючи викладене, рішення про примусове повернення в країну походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Представник позивача надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача надав на адресу суду заяву у якій просив розглядати справу без його участі, просив відмовити у задоволені позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних обставин.

14.06.2022 року працівниками ОРУП №1ВП №5 ГУНП в Одеській області, було виявлено громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: площа 10 Квітня, м. Одеса та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області.

В результаті проведеної перевірки, наявних документів та відібраних пояснень встановлено, що позивач прибув на територію України, з його слів, у 2015 році нелегально з метою уникнення кримінальної відповідальності, паспортний документ на момент виявлення був відсутній.

Встановлено, що станом на 14.06.2022 позивач на території України перебуває незаконно, ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування, проживає без документів на право проживання в Україні. Зазначені відомості позивачем не оспорюються.

За порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, 14.06.2022 року стосовно громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008279 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 14.06.2022 ПН МОД № 008347 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень 00 копійок.

Штраф позивачем сплачений, про що свідчить квитанція від 21.06.2022 року № 6.

14.06.2022 року ГУ ДМС в Одеській області прийняте рішення № 405 про примусове повернення в країну походження громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 13.07.2022 року.

Згідно розписки від 14.06.2022 року позивач був ознайомлений з рішенням та забов`язався покинути територію України у визначений термін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що позивач на території України станом на 14.06.2022 року знаходиться незаконно, без відповідних дозвільних документів. Позивач для добровільного повернення до країни походження або третьої країни до ГУ ДМС в Одеській області не звертався. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє.

Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, факт оренди квартири, працевлаштованість та відсутність жодного адміністративного правопорушення з його боку не спростовує зазначених порушень законодавства

Посилання позивача на те, що його примусове повернення до країни походження суперечить його інтересам та політичній позиції є безпідставними.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з 2015 року, проживав без документів на право проживання в Україні, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд зазначає наступне.

Позивач за жодною із конвенційних ознак (визначення статусу біженця) в країні походження не переслідувався, за таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

У той же час відповідач, в силу ч.2 ст.77 КАС України, довів суду необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і правомірність свого рішення.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд дійшов до висновку, що позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні, оскільки відсутні будь-які докази законності перебування ОСОБА_1 в Україні з 2015 року. Під час дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, судом було встановлено, що позивачу було відомо про те, що перебуває на території України незаконно, та за 7 років не вчинив жодних дій для того, щоб змінити ситуацію та легалізувати своє перебування в Україні.

Отже, суд прийшов до висновку про те, що відповідачем правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме: порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, відповідно правомірно прийнято рішення № 405 від 14.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни відносно позивача, діючи в межах повноважень наданих законом та при прийнятті оскаржуваного рішення працівниками були дотримані всі вимоги чинного законодавства України, а тому позовні вимоги щодо скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 241, 246, 255, 295, 297 КАС України, ст. -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Шестакова Я.В.