Справа № 200/2669/22
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року Справа№200/2669/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій в частині незарахування до підземного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до списку №1 шахтарі періодів роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті; скасування рішення начальника відділу перерахунків пенсії №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2021 року №5675/16-16 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання зарахувати до підземного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до списку №1 шахтарі періодів роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті; зобов`язання призначити пенсію за віком згідно ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням підземного пільгового стажу за списком №1 шахтарі за періоди роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті відповідно до заяви від 23.04.2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області копію пенсійної справи позивача.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 Рекомендацій Ради суддів України, опублікованих 02.03.2022 року, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ № 14/І-г Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Враховуючи те, що станом на 30 вересня 2022 року в Україні продовжує діяти воєнний стан, суд продовжує розгляд і вирішення справи в письмовому провадженні.

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 23.04.2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за результатами розгляду якої відмовлено у призначенні пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року у справі №200/6765/21 скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу роботи певних періодів роботи. Після повторного розгляду заяви було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії зі змінами від 24.11.2021 року №5675/16-16. Рішення обґрунтовано тим, що у зв`язку з ненаданням довідки, уточнюючої пільговий характер роботи, позивачу не зараховано до пільгового стажу період роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019 року, з 31.12.2019 по 10.04.2020 року, та з 13.07.2020 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська. Дії відповідача в частині не зарахування до підземного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до списку №1 шахтарі періодів роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, вважає протиправними, просив задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем до заяви про призначення пенсії не було додано довідки уточнюючі пільговий характер роботи за період роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019 по, з 31.12.2019 по 10.04.2020, з 13.07.2020 по 13.12.2020 року. Зазначене унеможливлює зарахування до пільгового стажу зазначених періодів роботи. Крім того, щодо періоду простою з 01.04.2020 по 12.07.2020 року зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році. Вважає, що судом має бути надано оцінка тривалості періоду простою позивача від підземних робіт та їх співвідношенню до робочого часу. Крім того, праця позивача повний робочий день під землею на посадах, віднесених до списку №1 у період простою не підтверджується довідкою про спуски позивача у шахту. Стосовно позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію зазначив про дискреційні повноваження органу пенсійного фонду стосовно призначення пенсії.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 ), є особою, що претендує на призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії.., які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

23.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

28.04.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №200/6765/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Визнати дії Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області неправомірними в частині не зарахування до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періодів роботи з 09.07.1991 року по 06.10.1992 року в якості гірника підземного та з 07.10.1992 року по 01.08.1995 року в якості прохідника підземного на ВО Макєєввугілля, та періоди роботи з 14.11.2019 року по 30.12.2019 року, з 01.01.2021 року по 25.01.2021 року на ВСП ШУ Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля та з 26.01.2021 року по 23.04.2021 року на ВП ШУ Добропільське ДП Добропілля-видобуток, скасовано рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.05.2021 року № 0573-04-8/7971 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи з 09.07.1991 року по 06.10.1992 року в якості гірника підземного, з 07.10.1992 року по 01.08.1995 року в якості прохідника підземного на ВО Макєєввугілля, з 14.11.2019 року по 30.12.2019 року, з 01.01.2021 року по 25.01.2021 року на ВСП ШУ Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля в якості прохідника підземного та з 26.01.2021 року по 23.04.2021 року на ВП ШУ Добропільське ДП Добропілля-видобуток в якості прохідника підземного з врахуванням Роз`яснень Міністерства Соцполітики № 8 від 20.01.1992 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2021 року про призначення пенсії за віком згідно ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 09.07.1991 року по 06.10.1992 року в якості гірника підземного, з 07.10.1992 року по 01.08.1995 року в якості прохідника підземного на ВО Макєєввугілля, з 14.11.2019 року по 30.12.2019 року, з 01.01.2021 року по 25.01.2021 року на ВСП ШУ Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля в якості прохідника підземного та з 26.01.2021 року по 23.04.2021 року на ВП ШУ Добропільське ДП Добропілля-видобуток в якості прохідника підземного з врахуванням Роз`яснень Міністерства Соцполітики № 8 від 20.01.1992 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року у справі №200/6765/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 24.11.2021 року №5675/16-16 про відмову в призначенні пенсії зі змінами.

Рішення обґрунтоване тим, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи заявника з 19.06.2006 по 13.11.2019 року, з 31.12.2019 по 10.04.2020 року, з 13.07.2020 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська відповідно наданої довідки №152 від 22.04.2021 року, виданої ВП Шахтоуправління Добропільське ДП Добропіллявугілля-видобуток, оскільки відповідно листа №1199 від 03.11.2021 року вищевказане підприємство не є правонаступником підприємства шахта Добропільська. Відповідно до наданих документів та висновків рішень суду загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 26 років 3 місяців 20 днів, у тому числі стаж роботи в підземних умовах ст. 14-25-1 рік 2 місяці 28 днів, ст. 14-20 - 5 років 2 місяці 1 день. В загальній кількості стаж на підземних роботах складає 6 років 4 місяці 29 днів. За таких обставин відмовлено в призначенні пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - 20 років.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 від 25 липня 1988 року, що ОСОБА_1 працював на Шахті Добропільська ДП Добропіллявугілля у період з 19.06.2006 по 25.01.2021 року, а саме:

- на підставі наказу 97 від 21.06.2006 року прийнято прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею;

- на підставі наказу №10 від 18.01.2021 року звільнено за переведенням до ВП Шахтоуправління Добропільське ДП Добропіллявугілля-видобуток.

Відповідно до довідки №152 від 22.04.2021 року, виданої ВП Шахтоуправління Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток, ОСОБА_1 у період з 19.06.2006 по 25.01.2021 року виконував гірничі роботи за професією прохідник підземний дільниці ПР-2, що передбачено списком №1. Додатково зазначено, що з 01.04.2020 по 10.04.2020 року виконував роботу у повному обсязі, з 11.04.2020 по 12.07.2020 року- простій ББУ.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії через незарахування до пільгового стажу періоду роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019 року, з 31.12.2019 по 10.04.2020 року, з 13.07.2020 по 31.12.2020 року, оскільки підприємство-роботодавець позивача не є правонаступником підприємства шахта Добропільська, та періоду з 01.04.2020 по 12.07.2020 року у зв`язку з перебуванням позивача у простої.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Частиною 3 статті 114 Закону України №1058 передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1028 від 09.12.2015 пункт 20 Порядку №637 доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Отже, якщо йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, у разі, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Судом вставнолено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 25 липня 1988 року, вбачається, що ОСОБА_1 працював на Шахті Добропільська ДП Добропіллявугілля у період з 19.06.2006 по 25.01.2021 року на посаді прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Крім того, доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання позивачем роботи за зазначеними професіями у спірні періоди до суду не надано.

Суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви була надана Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 22.04.2021 року №152, яка видана Відокремленим підрозділом Шахтоуправління Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-Видобуток. У вказаній довідки зазначено, що позивач працював повний робочий день на виробничому структурному підрозділі Шахтоуправління Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-Видобуток у виробництві з видобутку вугілля Шахта Добропільська з 19.06.2006 по 25.01.2021 року прохідником підземним дільниці ПР-2, що передбачено списком №1.

Підставою для неврахування відповідачем довідки від 22.04.2021 року №152 та не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача, слугувало те, що довідка видана ВП Шахтоуправління Добропільське ДП Добропіллявугілля-видобуток, яке не є правонаступником підприємства шахта Добропільська, на що суд зазначає наступне.

Державне відкрите акціонерне товариство Шахта Добропільська ДХК Добропіллявугілля реорганізована у відокремлений підрозділ Шахта Добропільська ДП Добропіллявугілля (Наказ №92 від 21.02.2003 року).

На базі відокремленого підрозділу Шахта Добропільська створено і розпочато роботу виробничого структурного підрозділу ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля Шахта Добропільська (Наказ Міністерства вугільної промисловості №50 від 07.02.2011, наказ ДП Добропіллявугілля №45 від 24.10.2011 року).

02.07.2012 року ВСП Шахта Добропільська ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля об`єднана з ВСП Шахта Білицька ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, ВСП Шахта Алмазна ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля в ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (Наказ ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля № 75 від 28.03.2012 року).

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2020р. №1215 Про повернення з оренди у державну власність вугледобувних підприємств, наказу Міністерства енергетики України від 28.10.2020р. №693 Про створення Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток, наказу Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток від 19.01.2021 року №5 Про створення відокремлених підрозділів з 20 січня 2021р. створено відокремлений підрозділ Шахтоуправління Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток від 19.01.2021р. №5 Про створення Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Зі змісту наданої позивачем довідки суд встановив, що внаслідок низки реорганізаційних заходів Шахти Добропільська ДХК Добропіллявугілля її правонаступником є ВП Шахтоуправління Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-видобуток, яким і видано довідку на підтвердження спірного періоду роботи.

Враховуючи вказані норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з підстав того, що довідка видана ВП Шахтоуправління Добропільське ДП Добропіллявугілля видобуток, яке не є правонаступником підприємства, де працювала позивач, не мають законодавчого та доказового обґрунтування, тому мають бути відхилені судом як необгрунтоваі.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу періоду простою позивача у період з 11.04.2020 по 12.07.2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про відпустки за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.03.2019 року у справі № 295/8979/16-а.

Суд звертає увагу на те, що у наведених вище довідках є відомості про час простою саме у зв`язку з виробничою необхідністю.

Відповідно до довідки № 152 від 22.04.2021 року, виданої Відокремленим підрозділом Шахтоуправління Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-Видобуток, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, зазначено про період простою з 11.04.2020 року по 12.07.2020 року (простой ББУ).

Суд зазначає, що частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1)перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2)перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3)перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У пункті 4.7 Порядку № 22-1 окреслено право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк або подання додаткових документів має застосовуватися органом Пенсійного фонду з урахуванням пункту 1 статті 7 Закону №1058, згідно з яким загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду. Тобто у разі можливості усунення недоліків у поданих документах, орган Пенсійного фонду має повідомити про це зацікавлену особу та зажадати такого усунення, а не відмовляти одразу з формальних підстав. Відмова у призначенні (перерахунку) пенсії повинна свідчити про відсутність у особи відповідного права, бути остаточною на час розгляду відповідного звернення компетентним органом. Таке відповідатиме принципу правової визначеності та належного урядування, про необхідність дотримання яких неодноразово вказувалося у рішеннях ЄСПЛ.

Не зважаючи на наявність відповідного права, відповідачем, враховуючи наявність сумніву, не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можливо було б підтвердити зв`язок простою Відокремленого підрозділу Шахтоуправління Добропільське Державного підприємства Добропіллявугілля-Видобуток у спірний період роботи позивача з виробничою необхідністю.

Узагальнюючи сказане, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами (трудовою книжкою, довідкою № 152 від 22.04.2021 року, виданою Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Добропільське» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток») не спростовується, що період простою з 11.04.2020 року по 12.07.2020 року стався через виробничу необхідність, а тому період роботи позивача саме з 11.04.2020 року по 11.05.2020 року - один місяць простою в календарному році, має бути зарахований до пільгового стажу позивача.

Тому позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 12.05.2020 року по 12.07.2020 року (тобто понад 1 місяць за рік) у Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток» задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій в частині незарахування до підземного пільгового стажу роботи за ч.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до списку №1 періодів роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, суд зазначає наступне.

Стаття 2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії […].

Згідно з ч.2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

За загальним правилом, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень. Отже, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти активну форму поведінки, пов`язану з виконанням дій, які такий суб`єкт не мав права вчинювати відповідно до його повноважень, за відсутності обставин, з якими пов`язана необхідність вчинення певної дії або з порушенням процедури.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

В даному випадку, права позивача порушуються не діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині не зарахування до підземного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до списку №1 шахтарі періодів роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019, з 31.12.2019 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська на посаді прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, а фактично прийнятим рішенням про відмову у призначенні пенсії зі змінами від 24.11.2021 року №5675/16-16 відповідно до якого, позивачу не зараховано спірні періоди до стажу роботи на пільгових умовах.

Враховуючи зазначене, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку вийти за межі позовних вимог, задовольнивши їх, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії зі змінами від 24.11.2021 року №5675/16-16.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію та щодо покликань відповідача у відзиві на позовну заяву на «дискреційні повноваження» суд важає за необхідне зазначити наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд з прав людини Рішенням у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року зазначив, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання».

Відповідно до п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, визначено наступне поняття дискреційних повноважень. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта

Таким чином, дискреція-це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційні повноваження можуть полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року та від 22 січня 2020 року у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач вимушений вдруге звертатись до суду за захистом свого порушенного права, в той час, коли суб`єктом владних повноважень- пенсійним органом фактично повторно порушено права позивача.

Отже, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача такими, як дискреційні, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за Законом, а на власний розсуд.

Крім того, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

За цих обставин, у справі, що розглядається, рішення відповідача не є дискреційним, оскільки відповідач після надходження від позивача заяви, необхідних документів про призначення пенсії, рішення суду, з викладеними висновками та встановленими обставинами, яке набуло чинності та за наявності умов, визначених частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV, може прийняти лише одне з двох допустимих рішень, а саме рішення про призначення пенсії позивачу.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи той факт, що пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, вдруге порушує права позивача, з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу. Підсумовуючи суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019 року, з 31.12.2019 року по 11.05.2020 року, та з 13.07.2020 по 31.12.2020 року на підприємстві шахта Добропільська на посаді прохідника підземного з повним робочим днем під землею з 23.04.2021 року, відповідно до поданої заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог,

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, оскільки позивач, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями Кодексу адмінінстартивного судочинства України та Конституції України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії зі змінами від 24.11.2021 року від 24.11.2021 року №5675/16-16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) зарахувати до пільгового стажу за списком №1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 19.06.2006 по 13.11.2019 року, з 31.12.2019 року по 11.05.2020 року, з 13.07.2020 по 31.12.2020 року на посаді прохідника підземного на підприємстві шахта Добропільськаз повним робочим днем під землею.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 23.04.2021 року (дата звернення) пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 30 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова