Справа № 120/1030/22-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Вінниця

30 вересня 2022 р. Справа №120/1030/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання дій щодо відмови в перерахунку пенсії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що він звертався на адресу управління ПФУ із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" тобто за нормами прямої дії закону, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою від 01.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

У встановлений судом строк представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову та зазначає, що з 25.04.2019 втратили чинність положення ч.3 ст.59 Закону України від 28.02.1991 за №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Разом з тим, рішення Конституційного суду України від 25.04.2019 не містить положень щодо порядку його виконання, а статтею 54 Закону №796 визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова №1210) затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 за №543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі Постанова №543), яка набрала чинності з 01.07.2019, внесено зміни до вказаного вище Порядку.

Таким чином, відповідні положення ч.3 ст.59 Закону за №796 (словосполучення дійсної строкової) втратили чинність з 25.04.2019, а зміни до Порядку №1210 внесені з 01.07.2019.

Отже, з цього часу норма ч.3 ст.59 Закону №796 має застосовуватись для військовослужбовців (військовозобов`язаних) незалежно від виду військової служби.

Тому, для проведення перерахунку пенсії Позивачу, відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796 з 25.04.2019 законні підстави відсутні.

Розглянувши матеріали справи на яких ґрунтується позов, суд встановив, що ОСОБА_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України у Вінницькій області з 03.01.2003.

Вкладкою №643091 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, підтверджується, що Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1).

Копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.04.1991 за №4/182 підтверджується, що Позивач з 11.09.1987 до 30.09.1987 проходив службу в Радянській Армії по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, і має право на пільги.

Також, як свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.10.2017 за №779 та запис у військовому квитку в період з 11.09.1987 по 30.09.1987 виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30 км зоні сектора №2 Чорнобильської АЕС.

Крім того, у відповіді на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_3 листом від 11.12.2018 за №3967 підтверджено, що Позивач проходив спеціальні збори у 1987 році (термін - 20 днів) у в/ч НОМЕР_1 Чорнобильська АЕС.

Позивач з 03.01.2003 та по 23.04.2018 отримував пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС 1 категорії, згідно до ст.54 Закону України від 28.02.1991 за №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796).

У зв`язку із зміною групи інвалідності, з 24.04.2018 Позивач отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС 1 категорії, згідно до ст.54 Закону №796.

Зважаючи на зміни до пенсійного законодавства, внесені Законом України від 03.10.2017 за №2148-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, у квітні 2018 року дружина Позивача звернулась на Урядову гарячу лінію з питанням підвищення (перерахунку) розміру пенсії Позивача.

Листом від 16.05.2018 за №585-к Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило Позивача, що станом на дату надання відповіді будь-яких перерахунків чи підвищень законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень 05.12.2018 Позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

У відповіді від 29.12.2018 на заяву Позивача управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці вказало на відсутність підстав проведення перерахунку його пенсії, оскільки відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії перераховують особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і які внаслідок цього стали особами з інвалідністю, тобто тільки особам, які отримали інвалідність під час проходження дійсної строкової служби.

Будучи переконаним в порушенні Відповідачем своїх прав та законних інтересів Позивач звернувся за їх захистом до суду з позовом. Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2019 у справі №120/105/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Своє рішення суди першої та апеляційної інстанції мотивували тим, що у період з 11.09.1987 по 30.09.1987 позивач приймав участь у ліквідації наслідків ЧАЕС, однак строкову військову службу проходив у період з 11.05.1982 по 20.06.1984, а отже не має права на перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами згідно п.1 ч.5 ст.361 КАС України є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відтак прийняття Конституційним Судом України 25.04.2019 рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(ІІ)/2019 щодо неконституційності словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та які були застосовані судом при попередньому розгляді справи та прийнятті рішення від 21.02.2019 про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , є підставою для скасування даного судового рішення за виключними обставинами.

Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_1 13.05.2019 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за виключними обставинами, і рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року його заяву задоволено.

Задовольняючи заяву про перегляд справи за виключними обставинами, та скасовуючи рішення суду від 21.02.2019, суд І-ї інстанції, враховуючи прийняття Конституційним Судом України рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р/ІІ)/2019) щодо неконституційності словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та які були застосовані судом при попередньому розгляді справи та прийнятті рішення від 21.02.2019, дійшов висновку про наявність підстав для перегляду рішення суду у цій справі за виключними обставинами та задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання УПФ України у м. Вінниці провести ОСОБА_1 з 25.04.2019 перерахунок і виплату пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погодившись з рішенням суду І інстанції, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до управління ПФУ в м. Вінниці в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав, що Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу задоволено. При цьому колегія зазначила, що наведене (а саме: підстави для перегляду за виключними обставинами та скасування рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2019 відсутні, тому, заява Позивача про перегляд вказаного судового рішення за виключними обставинами задоволенню не підлягає), що не перешкоджає позивачу звернутися до суб`єкта владних повноважень із відповідною заявою про захист його прав на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.02.2021 року у справі №808/2644/18, від 16.09.2021 у справі №804/3339/18.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції також вказує на те, що право Позивача на перерахунок пенсії Відповідачем порушено.

09.12.2021 Позивачем подано до відповідача заяву з проханням здійснити йому перерахунок та провести виплату пенсії з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року з 25.04.2019.

Листом від 31.12.2021 за №16274-15388/К-02/8-0200/21 Відповідач вкотре відмовив Позивачу в перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність законних підстав.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачає порядок нарахування пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що визначає основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб, як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії чи її наслідків, у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше як 30 календарних днів, зокрема у проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше як 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, в розумінні вказаної статті військовослужбовці, військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями та прирівнюються до осіб, які перебувають на дійсній строковій військовій службі.

З огляду на те, що Позивач під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був військовослужбовцем, доводи пенсійного органу про відсутність правових підстав для віднесення його до категорії осіб, які мають право на перерахунок пенсії згідно ст.59 Закону №796-ХІІ, є необґрунтованими.

Таким чином, беручи до уваги той факт, що Позивач ліквідовував наслідки Чорнобильської катастрофи будучи військовозобов`язаним, суд вважає, що до нього застосовуються положення ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону України від 03.10.2017 за №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів Україні щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03.10.2017 року, ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладена в такій редакції: Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Тобто, в структурі правової норми, з якої складається ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, чітко видно законодавчий поділ на дві категорії військовослужбовців, які мають право на отримання пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а саме: 1) військовослужбовці, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань; 2) військовослужбовці, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Окремо суд звертає увагу, що така умова, як проходження строкової служби, стосується лише осіб, що брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Отже, з огляду на вищезазначене і на те, що Позивач є військовослужбовцем (в розумінні статті 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), який брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому, пенсія по інвалідності йому має бути нарахована та виплачуватись з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року - як це і гарантовано мені нормою ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1210, передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що кореспондується із ст.59 Закону.

Водночас, 25.04.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№ 1-р(ІІ)/2019), яким вирішено: 1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-ХІІ зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю; 2) словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-ХІІ зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначає, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України наголошує, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати

гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Спірні правовідносини між сторонами процесу виникли до прийняття Конституційним Судом України 25.04.2019 рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(ІІ)/2019, не були врегульовані станом на 25.04.2019 і тривають по нинішній час.

Відповідно до статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України від 13.07.2017 №2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, положення ч.3 ст.59 Закону №796-ХІІ щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчислені пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 поширюються на всі категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Відтак право на перерахунок пенсії згідно вказаної норми у ОСОБА_1 виникло з 25.04.2019.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. (ч.2 ст.19 Конституції України).

Також суд звертає увагу на практику ЄСПЛ, засновану на принципах Європейської конвенції з прав людини, що узгоджується із приписами статті 19 Конституції України, яка встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто забезпечувати відповідні гарантії проти свавільного порушення прав, свобод та інтересів юридичних і фізичних осіб.

Позитивні зобов`язання сформульовані Європейським судом під час застосування окремих статей Конвенції, зміст яких визначає усталена судова практика ЄСПЛ.

Основною характеристикою позитивних зобов`язань держави є те, що, по суті, вони вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини, а точніше - вжити прийнятних (розумних) та належних заходів для захисту цих прав.

Розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно, дуже послідовно (рішення у справі Беєлер проти Італії).

Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі Звежинський проти Польщі (заява № 34049/96).

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryaldoz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004- XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

Згідно з Конституцією України та Законом України Про міжнародні договори і угоди, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Закріплений у ст.6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Частиною 1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п.83 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини (Заява № 42527/98) від 12 липня 2001 року Суд нагадує, що, згідно з усталеною практикою органів Конвенції, майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності. При цьому, враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати 25.04.2019 є майном позивача в розумінні п.1 ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отримуючи належним чином перераховану пенсію як особа, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, виплати якої гарантовано Державою, позивач має законні сподівання на одержання пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, хибне трактування відповідачем норм Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1210, ігнорування суб`єктом владних повноважень рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1 - р(ІІ)/2019 від 25.04.2019 може позбавити позивача належного перерахунку пенсії.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє, чи прийнято таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами вимог п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Питання стягнення судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796 з 25.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 з 25.04.2019 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, юридична адреса: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, поштовий індекс: 21028).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар