Справа № 200/19488/21
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Справа№200/19488/21

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Національної поліції України в Донецькій області (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, пр-т Нахімова, 86, ) про

визнання протиправним та скасування наказу №2271 від 12.11.2021 в частині застосування стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнання протиправним та скасування наказу №714 о/с від 20.12.2021 в частині звільнення зі служби в поліції з 21.12.2021;

поновлення на посаді дільничного офіцера поліції сектору провенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області;

стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2021 по день винесення рішення по справі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно наказом від 20.12.2021 №714о/с звільнено позивача зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення. Підставою звільнення слугував наказ №2271 від 12.11.2021 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за результатами проведеного службового розслідування.

Вказав, що висновки комісії відповідача про порушення позивачем службової дисципліни є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Під час проведення службового розслідування відповідач виходив лише з факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, не перевіряв та не з`ясовував чи мали місце повідомлені обставини стосовно вказаного правопорушення та чи є ці обставини доведеними. Позивач також зазначив, що відносно нього складено протоколи за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124,139 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. За скоєння правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя провадження у спраіі закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Вважає, що матеріалами службового розслідування не доведено факту скоєння ним дисциплінарного проступку та не конкретизовано саме в чому полягає порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію». Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що 19.09.2021 до УГІ Головного управління Національної поліції в Донецькій області з чергової частини УПП в Донецькій області ДПП Національної поліції України надійшла інформація про порушення правил дорожнього руху дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області О.Пахомовим та складання стосовно останнього протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130, ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП. Наказом ГУНП в Донецькій області від 20.09.2021 №1897 призначено службове розслідування. За результатами службового розслідування ГУНП в Донецькій області 12.11.2021 видано наказ №2271, пунктом 1 якого передбачено звільнення позивача зі служби в поліції. Вважають, що результати службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах та не засновані на матеріалах адміністративної справи, а дисциплінарне стягнення до позивача застосовано за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції. Просили відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін).

Ухвалою суду від 10 червня 2022 року відкладено розгляд справи.

На виконання ст. 2 Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 .

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 позивач:

02.02.2018 прийнятий на службу до Національної поліції в Головне управління національної поліції в Донецькій області (наказ №44о/с від 02.02.2018);

20.12.2021 звільнений зі служби в Національній поліції України (наказ №714о/с від 20.12.2021).

20.09.2021 наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №1897 призначено службове розслідування в зв`язку з інформацією, яка надійшла від УГІ ГУНП в Донецькій області про порушення правил дорожнього руху офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 та складання відносно останнього протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130, ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарних проступків. Зазначеним наказом призначено дисциплінарну комісію.

На підставі вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 р. (далі Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України), дисциплінарною комісією проведено службове розслідування, результати якого відображені у висновку службового розслідування за фактом порушення Правил дорожнього руху України дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 та складання відносно останнього протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130, ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП.

В ході службового розслідування комісією Головного управління Національної поліції в Донецькій області встановлено наступні обставини:

19.09.2021 від від УГІ ГУНП в Донецькій області надійшла інформація про порушення правил дорожнього руху офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

19.09.2021 о 21.53 О.Пахомов, перебуваючи за кермом власного автомобіля «Hyundai Sonata», рухаючись по проїзній частині проспекту Миру в Центральному районі м. Маріуполя, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металевий паркан, розташований біля будівлі комунального закладу «Маріупольська школа мистецтв».

Працівниками батальйону патрульної поліції УПП в Донецькій області ДПП Національної поліції України за фактом порушення п.п. «б» п. 2.3 та п. 12.1 ПДР України, що виразилась у неуважному стеженні за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, відносно О.Пахомова складено протоколи про адміністративне правопорушення відповідно за ст. 124 КУпАП серії ААБ №149994. Крім того, за порушення п.12.1 ПДР України, що виразилась у неврахуванні дорожньої обстановки, що призвело до пошкодження дорожньої споруди (огорожі) складено протокол за ч. 1 ст. 139 КУпАП серії ААБ №149995.

Цього ж дня працівниками батальйону патрульної поліції УПП в Донецькій області ДПП Національної поліції України О.Пахомову запропоновано на місці події пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатору «Драгер Алкотестер», на що ОСОБА_3 відмовився та виявив бажання проходити його в закладі охорони здоров`я. У зв`язку з цим працівниками патрульної поліції О.Пахомова було доставлено до КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м.Маріуполь». За допомогою газоаналізатору «Драгер Алкотестер» О.Пахомов пройшов огляд. Результат був «0,00%», однак від проходження повного огляду та здачі біологічної речовини ОСОБА_3 відмовився. В результаті чого лікар-нарколог О.Суслова склала висновок від 19.09.2021 №494 про неможливість встановлення стану сп`яніння.

В зв`язку з цим, за порушення п.2.5 «а» ПДР України відносно О.Пахомова складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП серія ААБ №196096.

Вказані обставини були встановлені в ході службового розслідування та підтверджуються наявними відеозаписами, аудіозаписом, поясненнями працівників поліції.

За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія вважала би за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог п.п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію». п.п.2,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.2.3 «б», 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, скоєння дисциплінарного проступку, який виразився у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Наказом №2271 від 12.11.2021 за грубе порушення службової дисципліни вимог п.п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію». п.п.2,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.2.3 «б», 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, та вчинення дій, які підривають авторитет Національної поліції України дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.

Наказом №714о/с від 20.12.2021 (по особовому складу) відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області з 20 грудня 2021 року.

Судом також встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.11.2021 у справі №263/12295/21 визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.139 КУпАП та накладено адміністративне стягнення на підставі ста.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18.11.2021 закрито провадження у справі №263/12320/21 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач, оспорюючи факт вчинення ним дисциплінарного проступку, об`єктивність службового розслідування та сувору міру покарання, призначену за висновками службового розслідування, звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі Закон №580-VIII).

Згідно статті 2 Закону №580-VIII, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Статтею 3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №580-VІІІ, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону №580-VIII, визначено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша).

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина 1 статті 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 64 Закону №580-VIII, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут).

У преамбулі Закону України №2337-VІІІ від 15.03.2018 вказано, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина друга).

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1 частини третьої); знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки (пункт 2 частини третьої); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (пункт 6 частини третьої).

У відповідності до положень частин 1, 2 статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина перша).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина друга).

Згідно із частинами 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту врегульовано, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 1 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС №893 від 07.11.2018, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частинами 1-3 статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Частинами 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За припасами статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується (стаття 22 Дисциплінарного статуту).

Суд звертає увагу, що законодавець чітко визначив, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення таким поліцейським дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службова дисципліна в органах поліції досягається дотриманням поліцейськими Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також неупередженим, гідним та сумлінним виконанням поліцейськими своїх обов`язків та утриманням від вчинення дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підпунктом «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Згідно частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до висновку службового розслідування комісією встановлено, що позивачем не виконано законні вимоги поліцейських щодо необхідності проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі та порушено норми Правил дорожнього руху та приписів Закону України «Про дорожній рух» для уникнення документування факту перебування ним у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписами з місця події та поясненнями працівників патрульної поліції.

За змістом наданих капралом поліції ОСОБА_4 пояснень, під час її спілкування з водієм ОСОБА_1 перебуваючи в наркології, останній за допомогою газоаналізатору «Драгер Алкотестер» пройшов огляд. Результат був «0,00%», однак від проходження повного огляду та здачі біологічної речовини ОСОБА_1 відмовився. Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яку він відмовився отримати.

За змістом наданих лейтенантом поліції ОСОБА_5 пояснень, під час його спілкування з ОСОБА_1 він відчув з порожнини його рота різкий запах алкоголю, побачив тремтіння пальців рук та поведінку, що не відповідала обстановці. В присутності свідків запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився проходити його на місці та виявив бажання пройти його в медичному закладі у лікаря-нарколога.

За змістом наданих капралом поліції ОСОБА_6 та сержантом поліції ОСОБА_7 пояснень, під час їх спілкування з ОСОБА_1 , ним було складено протоколи за ч.1 ст.139 ч.1 ст.124 КУпАП відносно останнього. ОСОБА_1 було ознайомлено зі складеними протоколами, однак від підпису він відмовився. сказавши. що пояснення надасть у суді.

За змістом наданих лейтенантом поліції ОСОБА_8 пояснень, під час його спілкування з ОСОБА_1 , останньому лейтенантом поліції ОСОБА_5 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився проходити його на місці та виявив бажання пройти його в медичному закладі у лікаря-нарколога.

За змістом наданих лейтенантом поліції ОСОБА_9 пояснень, під час його спілкування з ОСОБА_1 , від останнього йому стало відомо, що за годину до того, як він сів за кермо автомобіля. він вжив 0,5 л пива. у зв`язку з чим відмовився проходити огляд на місці.

За змістом наданих капітаном поліції ОСОБА_10 пояснень, йому стало відомо телефоном від працівників поліції про те, що ОСОБА_1 о вечірній час доби потрапив у ДТП.

За змістом наданих капітаном поліції ОСОБА_11 пояснень, йому стало відомо телефоном від працівників поліції про те, що ОСОБА_1 о вечірній час доби потрапив у ДТП.

Пунктом 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказ Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 року №1179, (далі - Правила №1179) встановлено: ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно пункту 5 розділу І Правил №1179, поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Пунктом 1 розділу ІІ Правил №1179 передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; <…> поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати <…>.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил №1179 за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Так, під вчинками, що дискредитують систему органів поліції та поліцейських слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером підривають довіру та авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції, та є несумісними із подальшим проходженням служби.

З огляду на перелічені норми, позивач своєю поведінкою як на службі, так і в по суті має підтримувати високе звання поліцейського серед громадян, зокрема бути прикладом законослухняності та поваги до закону. До поліцейських, враховуючи надзвичайну суспільну важливість наданих ним державою владних повноважень щодо захисту прав і свобод громадян, з боку суспільства пред`являються підвищенні вимоги стосовно моральних якостей, поведінки на службі, в сім`ї, побуті, в тому числі у вільний від роботи час. Від вчинків кожного поліцейського складається загальне ставлення до всієї правоохоронної системи.

Ці норми вимагають від кожного поліцейського бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті. Поведінка поліцейського завжди, і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет поліцейського. Бездоганне виконання моральних зобов`язань забезпечує право поліцейського на довіру суспільства, повагу, визнання і підтримку громадян. Порушення спеціальних норм проходження служби є дисциплінарним проступком, який може потягнути за собою дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Отже, аналіз матеріалів службового розслідування по факту порушення позивачем службової дисципліни свідчить про те, що при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу - звільнення з посади, відповідач мав підстави вважати, що проступок позивача відноситься до тих, що підривають авторитет всієї системи органів Національної поліції України.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Суд вважає, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час та бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Таким чином, судом в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 6 ст.78 КАС України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Водночас, на переконання суду посилання позивача на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18.11.2021, якою закрито провадження у справі №263/12320/21 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення та, відповідно, відсутність дисциплінарного проступку, є необґрунтованим, оскільки відповідно матеріалів службового розслідування, комісія в ході службового розслідування не надавала оцінку діям позивача щодо наявності в них події та складу адміністративного правопорушення, а тільки надала правову оцінку наявності або відсутності вчинення нею дисциплінарного проступку.

Таким чином такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається із обставин у справі, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності не у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, а у зв`язку із порушенням службової дисципліни, дискредитацією звання поліцейського і підривом авторитету та довіри до органів Національної поліції.

Крім того, факти встановлені з вищезазначеній постанові, не спростовують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п.п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію». п.п.2,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.2.3 «б», 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

При цьому, хоча оскаржуваний наказ №2271 від 12.11.2021 і прийнято на підставі, зокрема, відомостей, наявних, у протоколі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, однак він ґрунтується на самостійних правових підставах.

Суд наголошує, що наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Окрім цього відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Види юридичної відповідальності: 1)кримінальна; 2) адміністративна; 3) цивільно-правова; 4) дисциплінарна; 5) матеріальна; 6) конституційна; 7) міжнародно-правова.

Варто зауважити, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, що відсутність рішення компетентного органу про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в діях тієї ж особи дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції.

Таким чином, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.

Така правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 6 березня 2019 у справі №816/1534/16, від 17 липня 2019 у справі №806/2555/17, від 24 вересня 2020 у справі №420/602/19 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Щодо посилання позивача на відсутність у нього факту алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом медичного огляду №494 від 19.09.2021 виданого КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполя», суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи зупинку транспортного засобу яким керував позивач, було здійснено працівниками Управління патрульної поліції 19.09.2021 о 21:46 год., від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів «Драгер алкотест» на місці зупинки а також пройти повний медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполя» відмовився.

Згідно даних довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполя» №494 від 19.09.2021, яка надана позивачем, зазначено час огляду позивача 22:28 год., встановити стан сп`яніння ОСОБА_1 не виявилось можливим в зв`язку з відмовою від проходження повного об`єму обстеження.

Позивач після первинного неповного проходження медичного огляду самостійно повернувся до КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполя» і без присутності працівників поліції пройшов повний медичний огляд на стан сп`яніння.

Згідно даних довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполя» №651 від 20.09.2021, яка надана позивачем, зазначено час огляду позивача 00:33 год., висновок огляду тверезий.

Відповідно до пункту 9 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1452/735 від 09.11.2015, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Зважаючи на наведене а також враховуючи те, що позивач від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів «Драгер алкотест» на місці зупинки 19.09.2021 о 21:46, а також в закладі охорони здоров`я КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполя» 19.09.2021 о 22:28 год., відмовився, а надав довідку про проходження медичного огляду на стан сп`яніння з зазначенням часу огляду 20.09.2021 о 00:33 год., тобто після спливу більше двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (час зупинки транспортного засобу 21:46 год. 19.09.2021), а тому надана позивачем довідка №651 від 20.09.2021 судом до уваги не береться, як доказ відсутності алкогольного сп`яніння, станом на час зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу під керуванням позивача.

На переконання суду, у разі проходження позивачем медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі о 22:28 год. 19.09.2021, куди він був доставлений працівниками патрульної поліції, чи принаймі, проходження такого медичного огляду було б здійснено позивачем не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, довідка №651 від 20.09.2021 була б належним доказом відсутності сп`яніння.

В даному випадку наведена довідка підтверджує тільки те, що позивач станом саме на 00:33 год., 20.09.2021, алкогольного сп`янінні немає, та не вказує на відсутність такого сп`яніння станом на час зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу під її керуванням о 21:46 год. 19.09.2021.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав, що стали причиною його відмови у проходженні медичного огляду в закладі охорони здоров`я о 22:28 год., 19.09.2021, хоча під час спілкування з працівниками патрульної поліції, після зупинки транспортного засобу сам наполягав на проходженні медичного огляду на стан сп`яніння виключно в медичному закладі.

На переконання суду, відмова позивача від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів «Драгер алкотест» на місці зупинки, а також в закладі охорони здоров`я КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м.Маріуполя» 19.09.2021 о 22:28 год., здійснена саме з метою затягнення часу задля уникнення достовірності результатів такого огляду та намаганні уникнути документування факту перебування нею у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас судом в межах розгляду даної справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення нею дисциплінарного проступку. При цьому, як вже зазначалось вище, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Враховуючи встановлені обставини та оцінюючи дії, що ставляться в провину позивачеві, суд погоджується із висновком службового розслідування, яким встановлені достатні підстави для застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85).

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Одночасно, суд зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно-правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як в службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2019 по справі №819/736/18.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 січня 2012 в справі «Горовенки та Бугара проти України» (заяви №№ 36146/05 та 42418/05 пункт 28) зазначено, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям.

Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що позивачем вчинено проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського.

При цьому, звільнення зі служби, як вид стягнення, може провадитися як за систематичне порушення дисципліни, так і за вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в Національній поліції України.

Суд звертає увагу, що згідно приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 по справі №804/1831/16.

На думку суду, не виконання позивачем вимоги поліцейського, відмова від проходження в установленому порядку медичного огляду, як на місці зупинки так і в медичному закладі, для встановлення стану алкогольного сп`яніння за наявності у ньго визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, призвело до вчинення позивачем дій, що дискредитують звання поліцейського і негативно вливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства; порушенні Присяги працівника поліції в частині неухильного дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського.

Поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті.

Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет правоохоронних органів і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника правоохоронних органів, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення звільнення зі служби.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що в діях позивача були наявні порушення вимог п.п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію». п.п.2,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.2.3 «б», 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, тобто, вчинено дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні службової дисципліни - недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, а саме допущення керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, намаганні уникнути документування факту перебування нею у стані алкогольного сп`яніння шляхом відмови пройти в установленому порядку медичний огляд, як на місці так і в медичному закладі, з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, порушенні Присяги працівника поліції в частині неухильного дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, що призвело до підриву авторитету органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.

Суд вважає, що при винесенні оскаржуваних наказів, відповідач діяв в межах та у спосіб, о передбачені діючим законодавством із дотриманням критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, передбачених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, зважаючи на те, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача зі служби, то підстави для їх задоволення також відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, на думку суду, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення її прав в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваних наказів, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАСУ підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Національної поліції України в Донецькій області (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, пр-т Нахімова, 86, ) про визнання протиправним та скасування наказу №2271 від 12.11.2021 в частині застосування стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнання протиправним та скасування наказу №714 о/с від 20.12.2021 в частині звільнення зі служби в поліції з 21.12.2021; поновлення на посаді дільничного офіцера поліції сектору провенції відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2021 по день винесення рішення по справі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Аканов