Справа № 420/7655/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7655/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні трудового стажу від 29.04.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати трудовий стаж за період навчання в ГПТУ №16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 рік та за період роботи на підприємстві в Тикинти идарэси строительное управление №48 з 25.07.1977 року по 22.09.1978 року, та призначити пенсію по досягненню 63 років, тобто з 01.05.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він навчався в ГПТУ №16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 року, що підтверджується атестатом НОМЕР_4, який виданий 14 липня 1977 року, а з 25.07.1977 року по 22.09.1978 рік працював муляром (каменщик-російською) третього розряду та був звільнений з підстав призову до лав радянської армії.

02 травня 2022 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення йому пенсії в зв`язку з виповненням 63 років.

Як зазначає позивач, 10.05.2022 року він отримав відмову у призначенні пенсії, яка сформована та видана 29.04.2022 року. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило зараховувати у пенсійний стаж період з 01.09.1976 року по 14.07.1977 року в зв`язку з відсутності дати видачі диплому та не наданням позивачу до територіального відділу копії диплому, та період з 25.07.1977 року по 22.03.1978 року, оскільки наявне виправлення у даті звільнення з роботи. З даною відмовою позивач не згоден, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом. Так, позивач зазначив, що при перевірці та отриманні від нього документів працівники територіального відділу Головного управління бачили його атестат, що підтверджує навчання в ГПТУ № 16, однак чомусь копію з нього не зробили. Щодо начебто виправлення у даті звільнення «22.03.1978 року» з Тикинти идарэси строительное управление №48 позивач зазначив, що жодних виправлень вказаний запис не містить, можливо, при написанні дати у колонці 2 у працівника підприємства перестала писати ручка.

Ухвалою від 06.06.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

22.06.2022 року представник відповідача ГУ ПФУ в Одеській області подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.05.2022 звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, на підтвердження страхового стажу позивачем було надано трудову книжку.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідач вказує, що необхідний страховий стаж, визначений ч. 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для осіб, які досягли віку 63 роки, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить від 19 до 29 років.

На підставі заяви та наданих документів Головним управлінням 03.05.2022 року винесено Рішення №07 про відмову у призначені пенсії позивачу, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 18 років 1 місяць 23 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано період навчання в ГПТУ №16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 року, оскільки відсутня дата видачі диплому, диплом за даний період не надано, та період роботи на посаді муляра третього розряду з 25.07.1977 року по 22.03.1978 рік, оскільки наявне виправлення у даті звільнення з роботи.

Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 22.04.2022 року позивач звернувся до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.21-23).

02.05.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.21-23).

26.04.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 137 про відмову гр. ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.49).

Вказане рішення позивачем не оскражувалося.

Надалі, позивач повторно звернувся до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком 02.05.2022 року, за якою відповідачем прийняте рішення №07 про відмову у призначені пенсії (а.с.7).

У рішенні №07 зазначено, що до страхового стажу не зараховано, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 : період навчання з 01.09.1976 по 14.07.1977, оскільки відсутня дата видачі диплому, диплом за даний період навчання не надано; період роботи згідно трудової книжки з 25.07.1977 по 22.03.1978, оскільки наявне виправлення в даті звільнення з роботи.

У рішенні №07 від 03.05.2022 року також зазначено, що страховий стаж позивача становить 18 років 1 місяць 23 дні.

Необхідний страховий стаж, визначений ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для осіб, які досягли віку 63 роки з 01.01.2022р. по 31.12.2022р., становить від 19 до 29 років.

Отимавши вказане рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі за текстом - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі статтею 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Стаття 26 Закону №1058-ІV визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі за текстом - Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: - документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; - документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; - для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

На виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення" постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом - Порядок № 637).

Пунктами 1 та 2 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 встановлено, що позивач прцював в "Тикинти идарэси строительное управление №48" з 25.07.1977 року по 22.03.1978 року (а.с.39).

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі за текстом - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу другого пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Аналогічні положення містила також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162, яка була чинною на момент оформлення трудової книжки позивача та внесення до неї записів про навчання та роботу у 1976-1978 роках, що є спірними.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм віипливає, що вимога щодо заповнення записів прямо передбачена пунктом 2.4 Інструкції № 58. Разом з тим, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Суд погоджується з доводами позивача, що записи №№ 2, 3 трудової книжки позивача містять повні і точні відомості (без виправлень дати звільнення), які дають підстави зарахувати період роботи позивача з 25.07.1977 по 22.03.1978 року у «Тикинти идарэси строительное управление №48» до трудового стажу.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про зарахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві «Тикинти идарэси строительное управление №48» з 25.07.1977 року по 22.09.1978 року слід задовольнити.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Щодо не зарахування Пенсійним органом трудового стажу за період навчання в ГПТУ №16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 рік, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Перерва між днем закінчення позивачем навчання (14.07.1977) і днем зарахування на роботу за набутою професією (25.07.1977) не перевищує трьох місяців, отже наявні підстави для зарахування періоду навчання до трудового стажу позивача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2.17 віщезгаданої Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, в трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланнями на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи, зокрема, щодо часу навчання в професійно-технічних та інших училищах, на курсах та в школах по підвищенню кваліфікації, по перекваліфікації та підготовці кадрів.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, трудова книжка позивача містить запис про його навчання у ГПТУ №16 з 01.09.1976 по 14.07.1977 року, з посиланнями на номер та найменування відповідного документу.

Відсутність у цьому записі дати видачі документа про освіту є недоліком у заповненні трудової книжки, який не перешкоджає встановленню періоду навчання позивача у ГПТУ №16, що підлягає зарахуванню до трудового стажу.

Як встановлено судом, не зарахування позивачу до страхового стажу окремих періодів, зокрема, періоду навчання, пов`язане із певними неточностями, проте, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Крім того, на підтвердження періоду навчання у ГПТУ № 16 позивач надав суду копію Атестату № НОМЕР_4 від 14.07.1977 року, виданого вказаним навчальним закладом (а.с.8), який, як вказує позивач, ним пред`являвся працівникам відповідача, однак при прийнятті від нього документів копію цього Атестату не зробили.

Отже, суд дійшов висновку, що період навчання у ГПТУ № 16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 року теж підлягає зарахуванню до загального стажу роботи позивача.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (рішення №54398764 в ЄДРСР).

Таким чином, зважаючи на те, що 03.05.2022 року за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №07, яким відмовлено у призначені пенсії за віком, протиправна бездіяльність відповідача відсутня, а тому в задоволенні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо відмови в зарахуванні трудового стажу від 29.04.2022 року - слід відмовити.

За таких обставин, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, згідно ч.2 ст.9 КАС України суд виходить за межі позовних вимог, та вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №07 від 03.05.2022 року про відмову гр. ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у трудовий стаж період навчання в ГПТУ №16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 рік та період роботи на підприємстві «Тикинти идарэси строительное управление №48» з 25.07.1977 року по 22.03.1978 року. При цьому, суд враховує, що у прохальній частині позову позивач помилково вказує дату звільнення « 22.09.1978», у той час як записом у трудовій книжці та змістом позову підтверджується, що йжеться про період роботи до «22.03.1978». Тому суд зазначає у рішенні правильну дату звільнення позивача з «Тикинти идарэси строительное управление №48» - « 22.03.1978».

Беручи до уваги, що наявного у позивача трудового стажу, з урахуванням включення до трудового стажу спірних періодів, достатньо для призначення йому пенсії за віком, а інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком по досягненню ним віку 63 роки рішення №07 від 03.05.2022 року не містить, дискреція відповідача у питанні призначення позивачу пенсії відсутня, оскільки єдиною правомірною поведінкою відповідача буде прийняття ним рішення про призначення позивачу пенсії за віком.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком по досягненню ним 63 років, тобто з 01.05.2022 року.

З огляду на вищенаведені обставини, враховуючи відсутність протиправної бездіяльності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.3 ст.139 КАС України, суд розподіляє судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

З огляду на протиправність відмови у призначення позивачу пенсії, понесені позивачем судові витрати у розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки останнє прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії, а часткове задоволення позову пов`язане з неправильно обраним позивачем способом захисту порушеного права щодо бездіяльності відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №07 від 03.05.2022 року про відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у трудовий стаж ОСОБА_1 період навчання в ГПТУ №16 з 01.09.1976 року по 14.07.1977 року та період роботи на підприємстві «Тикинти идарэси строительное управление №48» з 25.07.1977 року по 22.03.1978 року, та призначити ОСОБА_3 пенсію за віком по досягненню 63 років, тобто з 01.05.2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів