Справа № 480/4708/22
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2022 року Справа № 480/4708/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленя сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4708/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просить:
Свої вимоги мотивує тим, що незарахування періоду роботи на фабриці «Красная поляна» з 02.07.1978 по 11.09.1979 є неправомірним та безпідставним, оскільки нею було долучено до матеріалів пенсійної справи архівні довідки про призначення її на посаду та про нарахування їй заробітної плати за період роботи з липня 1977 року до вересня 1979 року.
Крім того позивач вважає неправомірним неврахування відповідачем довідок № 230,231,232 від 24.12.2018, які видані Адміністрацією Зоркінського сільського поселення Нижньогірського району Республіки Крим, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 не встановлено прямої заборони приймати документи, які видані бюджетними установами, підприємствами та організаціями, що належать до їх сфери управління, до окупації відповідної території України.
Зауважує, що архівні довідки №230,231,232 від 24.12.2018р. видані підприємством із території, яка тимчасово непідконтрольна державній владі України, інформація в них щодо періодів роботи позивача та фактів отримання заробітної плати стосується періоду набуття нею стажу, в якому така територія не була тимчасово окупована.
Із запису трудової книжки № 14 та № 15, заведеної 29.07.1987р., серії НОМЕР_2 вбачається, що 01 квітня 1998 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця магазину підприємця ОСОБА_2 , а 07 квітня 1999 року звільнена з займаної посади за власним бажанням.
До архівної установи дані по магазину підприємця ОСОБА_2 не передавалися, оскільки роботодавцем не було сплачено страхових внесків.
На думку позивача, не зарахування вище зазначеного періоду є неправомірним, оскільки певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, та, відповідно, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії періоду її роботи.
Ухвалою від 21.07.2022р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
16.08.2022р. представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком - 28 років. Зокрема, під час опрацювання наданих ОСОБА_1 документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком Головним управлінням розраховано стаж, який склав 22 роки 7 місяців 23 дні.
До страхового стажу ОСОБА_1 . Головним управлінням не зараховано зокрема:
- період роботи в колгоспі згідно з довідкою від 24,12.2018 № 231 з 15,09.1980 по 15.04,1981 та з 15.02.1982 по 15.12.1985, оскільки довідка, яка підтверджує вищезазначені періоди роботи, видана в грудні 2018 року організацією, яка провадить свою трудову діяльність на території АР Крим. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року;
- період роботи на фабриці «Красная поляна» з 02,07.1978 по 11.09.1979, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи;
- період роботи з 01,04.1998 по 07.04.1999, оскільки відсутня підстава в записі на звільнення з роботи.
Крім того, період роботи з 31.03.2000 по 31.05.2002 до страхового стажу враховано по даним ОК-5, оскільки відсутній підпис відповідної особи при звільненні з роботи та не прослідковується печатка.
29.08.2022р. від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області - надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що ОСОБА_1 правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зі змінами) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, а тому у задоволенні позову просить відмовити.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) 21.12.1961 р.н. звернулася до Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період роботи в колгоспі згідно з довідкою від 24.12.2018 № 231 з 15.09.1980 по 15.04.1981 та з 15.02.1982 по 15.12.1985, оскільки довідка, яка підтверджується вищезазначені періоди роботи, видана в грудня 2018 року організацією, яка провадить свою трудову діяльність на території АР Крим. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року;
- період роботи на фабриці «Красная поляна» з 02.07.1978 по 11.09.1979, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи;
- період роботи з 01.04.1998 по 07.04.1999, оскільки відсутня підстава в записі на звільнення з роботи.
Крім того, період роботи з 31.03.2000 по 31.05.2002 до страхового стажу враховано по даним ОК-5, оскільки відсутній підпис відповідної особи при звільненні з роботи та не прослідковується печатка.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Згідно із ч.1 ст. 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до п. б" ч.1 ст.13 Закону № 2262-XII пенсії за вислугу років призначаються в такому розмірі: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Обсяг страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. (ч.ч.2,3 ст. 24 Закону №1058-IV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З аналізу наведених норм вбачається, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.
Трудова книжка заведена у 1977 році на ім`я ОСОБА_3 була втрачена позивачем.
Відповідно до абзацу першого пункту третього Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до архівної довідки № 1104 від 09.03.2022, виданої Державною бюджетною установою Московської області Російської Федерації «Московський обласний архівний центр», в особистій картці (ф. Т-2) ОСОБА_3 зазначено: Призначення та переміщення: мовою оригіналу:
«15Л/ІІ-77 г. ПУ уч-ца мот. Пр. № 52 от 02.08.1977 г.
1Л/ТІ-78 г. крут.мот. мот. З разряда пр. № 257 от 01.07.78 г.
11/ІХ-79 г. Уволена за прогул без уважительных причин ст. 33 п. 4 КЗОТ РСФСР» (так в документе, номер и дата приказа об увольнении не указаны)».
Згідно з архівною довідкою № 1105 від 09.03.2022, виданою Державною бюджетною установою Московської області Російської Федерації «Московський обласний архівний центр», за період роботи з липня 1977 по вересень 1979 року була зарахована заробітна плата.
На підставі вище викладеного, суд погоджується із доводами позивача, що незарахування періоду роботи на фабриці «Красная поляна» з 02.07.1978 до 11.09.1979 є безпідставним, оскільки позивачем було долучено до матеріалів пенсійної справи вище зазначені архівні довідки.
Щодо неврахування відповідачем довідок № 230,231,232 від 24.12.2018, які видані адміністрацією Зоркінського сільського поселення Нижньогірського району Республіки Крим, суд зазначає наступне.
Із запису під № 1 трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що 14 серпня 1980 року позивача прийнято в члени колгоспу «Заповіт Ілліча» Нижньогірського району Кримської області та направлено на роботу завідуючою складом ПММ.
Із запису під № 2 трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач переведена на посаду завідуючою складом будівельних матеріалів.
01 червня 1984 року позивача переведено на посаду садівника в садівницьку бригаду № 2. Далі 05 жовтня 1985 року позивача переведено до пологового відділення МТФ. Дані факти підтверджуються записами № 5 та № 6 трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Відповідно до запису № 9 трудової книжки серії НОМЕР_2 позивачу дозволено вихід з членів колгоспу.
Крім того, позивачем до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком були подані довідки: №230 від 24.12.2018р. про реорганізацію колгоспу «Заповіт Ілліча», №231 від 24.12.2018р. про трудовий стаж ОСОБА_1 (нарахування трудоднів), №232 від 24.12.2018р. про заробіток для нарахування пенсії (за період з 1982р. до кінця 1985р.), однак вони не були взяті відповідачем 2 до уваги, оскільки вони видані в грудня 2018 року організацією, яка провадить свою трудову діяльність на території АР Крим.
З приводу неврахування перелічених вище довідок суд вважає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Згідно з ч. 1 та 2 ст.4 цього Закону ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Статтею 18 Закону №1207-VII,передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, ст.9 вказаного Законом, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до ч.ч.1,2,3 якої, дійсно, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Відтак, те, що орган пенсійного фонду позбавлений можливості провести перевірку відповідності запису архівних довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, яким вчинено усі дії та подано документи, необхідні для вирішення питання про врахування спірного періоду до її стажу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17, від 11 грудня 2018 у справі №360/1628/17, від 17 липня 2019 у справі №302/757/17-а, від 08 квітня 2020 року у справі №428/4816/17.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
При вирішенні цієї справи, судом враховано, що позивач набула спірний трудовий стаж у 1980-1987р.р., тобто всі первинні документи, на підставі яких видані архівні довідки, були створені до тимчасової окупації АР Крим і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки на тій підставі, що відповідач не може здійснити перевірку таким документам.
Враховуючи, що встановлення факту роботи позивача у спірний період має істотне значення для реалізації право на пенсійне забезпечення, а дані трудової книжки позивача та вищевказаних довідок, які надавались до органу Пенсійного фонду України, підтверджують її роботу у вказаному вище колгоспі у 1980-1987р.р., а не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення, суд дійшов висновку, що відповідач передчасно зробив висновок про відсутність у позивача права на зарахування вищевказаного страхового стажу для обрахунку пенсії за віком, обмежившись лише посиланням на їх видання організацію, яка провадить свою трудову діяльність на території АР Крим, без ретельного вивчення їх змісту.
Щодо неврахування ГУ ПФУ у Чернівецькій області періоду роботи з 01.04.1998р. до 07.04.1999р. суд вважає необхідним відмітити, що підставою для незарахування цього періоду роботи до страхового стажу ОСОБА_1 , необхідного для призначення їй пенсії за віком, стала відсутність підстави в записі на звільнення з роботи.
Із запису трудової книжки № 14 та № 15, заведеної 29.07.1987р., серії УКР № 1704303 вбачається, що 01 квітня 1998 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця магазину підприємця ОСОБА_2 , а 07 квітня 1999 року звільнена з займаної посади за власним бажанням.
При цьому, на момент внесення записів за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції №58).
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому неправильне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про не зарахування спеціального стажу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Крім того, згідно з ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у ГУ ПФУ у Чернівецькій області сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
Із запису трудової книжки № 14 та № 15, заведеної 29.07.1987р., серії УКР № 1704303 слідує, що 01 квітня 1998 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця магазину підприємця ОСОБА_2 , а 07 квітня 1999 року звільнена з займаної посади за власним бажанням.
При цьому, посилання відповідача на відсутність підстави у записі на звільнення з роботи у трудовій книжці суд не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
З урахуванням того, що в трудовій книжці є посилання на дату прийняття на роботу та звільнення, назву посади, вони завірені печатками, не містять виправлень, підчисток, відповідач не мав підстав без належного обґрунтування ставити їх під сумнів.
Таким чином, посилання відповідача, зокрема, у відзиві, в обґрунтування своєї позиції при відмові у призначенні пенсії на неточності в оформленні трудової книжки ОСОБА_1 за період з 01.04.1998р. до 07.04.1999р. не приймаються судом до уваги з огляду на їх необґрунтованість.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Проте суб`єктом владних повноважень оскаржене рішення прийнято без наведення належного обґрунтування для його прийняття.
Водночас, з приводу позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 14.08.1980 по 29.07.1987; з 02.07.1978 по 11.09.1979; з 01.04.1998 по 07.04.1999 та призначити позивачу пенсію за віком, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії, суд зазначає наступне.
Як вбачається із копії оскаржуваного рішення, наявність та/або відсутність щодо позивача необхідних умов для призначення їй пенсії з урахуванням таких періодів відповідачем не встановлювалася і не досліджувалася.
Разом з тим суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача певні періоди її роботи та призначити їй пенсію за віком, оскільки відповідачем виконані не всі умови для прийняття рішення, а саме не встановлена та не досліджена наявність щодо позивача необхідних умов для призначення їй пенсії за віком умовах, в тому числі не проаналізовані довідки, які подавалися позивачем із заявою про призначення пенсії, зокрема довідки № 230,231,232 від 24.12.2018, які видані адміністрацією Зоркінського сільського поселення Нижньогірського району Республіки Крим.
Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.
З огляду на наведене, оскільки права позивача порушені та прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні (ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 139 вказаного Кодексу, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позову та немайновий характер заявлених позовних вимог підлягає присудженню позивачу з бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 496,20грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова