Справа № 640/11590/20
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2022-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Київ № 640/11590/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мамедової Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач) у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2654/р від 26.11.2019 р., яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за 2016, 2017 та 2018 роки на загальну суму 130572,13 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2654 від 26.11.2019 р., яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за 2018 рік на загальну суму 1077,81 грн. (далі - оскаржувані податкові повідомлення-рішення).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення від 26.11.2019 в частині визначення суми податкового зобов`язання за 2016 та 2017 роки, є протиправними та прийняті всупереч вимогам Конституції України та статті 266 Податкового кодексу України, оскільки пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу України було доповнено підпунктом 266.10.3 (Закон № 2245-VIII від 07.12.2017), відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. Таким чином, на момент виникнення спірних відносин ст. 266 Податкового кодексу України не містила застереження щодо можливості нарахування податкового зобов`язання за вказаним платежем протягом строків, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України.

Крім того, позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.11.2019 року в частині визначення суми податкового зобов`язання за 2018 рік податковий орган, у відповідності з пп. 266.6.1 п.266.6 статті 266 Податкового кодексу України, мав винести до 01 липня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 з 26 серпня 2005 року є власником цілісного майнового комплексу загальною площею 1798,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та з 25 липня 2018 року є власником житлового будинку загальною площею 158,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

26 листопада 2019 року ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2654, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем " Податок на нерухмайно, відмінне від зем ділянки, сплачений фіз особ, які є власн об`єктів житлов нерух 18010200" за 2018 рік на загальну суму 1 077,81 грн.

26 листопада 2019 року ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2654/р, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем " Податок на нерухмайно, відмінне від зем ділянки, сплачений фіз особ, які є власн об`єктів житлов нерух 18010300" за 2016 рік у сумі 37 179,13 грн., за 2017 рік у сумі 43 168,80 грн. та 2018 рік у сумі 50 224,20 грн., а всього на загальну суму 130 572,13 грн.

Вважаючи вказані вище податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, визначає Податковий кодекс України.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Статтею 4 ПК України визначено основні засади податкового законодавства України.

Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відтак, позивач як власник об`єкту нерухомості - цілісного майнового комплексу, загальною площею 1 798,7 кв.м. та житлового будинку загальною площею 158,6 кв.м., є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2. п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Як слідує з пп. 266.6.1. п.266.6.1 ст.266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.10.1 статті 260.10 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган мав нарахувати та направити ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення на податок за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік до 01 липня 2017 року та відповідно за 2017 рік - до 01 липня 2018 року.

Втім, поза увагою податкового органу залишились визначені вище строки нарахування, оскільки ГУ ДПС у м. Києві 26 листопада 2019 року нарахував у податковому повідомленні-рішенні № 0-2654/р суму податкових зобов`язань за 2016 та 2017 роки.

Законом України від 07 грудня 2017 року №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено, зокрема, підпунктом 266.10.3, відповідно до якого, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Водночас, суд звертає увагу, що приписи підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України набули чинності лише з 01.01.2018 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки вказані зміни до Податкового кодексу набрали чинності з 01.01.2018, то їх неможливо застосувати до правовідносин, які виникли до набрання чинності новими правилами оподаткування.

З викладеного вбачається, що при винесенні податкового повідомлення-рішення від 26 листопада 2019 року № 0-2654/р, у податкового органу були відсутні законні підстави для здійснення відповідного нарахування за 2016 та 2017 роки після закінчення встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України строку, оскільки підпункт 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України не має зворотної дії в часі.

На підставі викладеного вище, з урахуванням зазначених вище висновків, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині скасування нарахованих податкових зобов`язань за 2016 рік у сумі 37 179,13 грн. та за 2017 рік у сумі 43 168,80 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 26 листопада 2019 року № 0-2654/р.

Щодо позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення рішення №0-2654 за 2018 рік на загальну суму 1 077,81 грн. та податкового повідомлення-рішення № 0-2654/р, в частині нарахування податкового зобов`язання за 2018 рік у сумі 50 224,20 грн., суд зазначає наступне.

Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розумінні підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Як визначено у підпункті 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Таким чином, суд зазначає, що обов`язок сплати ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за житловий будинок, загальною площею 158,6 кв.м. виник у останньої з 01.07.2018 року.

Як зазначалося вище, відповідно до Закону України від 07 грудня 2017 року №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено, зокрема, підпунктом 266.10.3, відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Отже, суд зазначає, що, починаючи з 01 січня 2018 року податковий орган має 1095 днів для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно змісту позовної заяви, ОСОБА_1 не заперечується факт наявності у її власності двох оподатковуваних об`єктів нерухомого майна. Крім того, суд зазначає, що позивачем не заперечуються та не оскаржуються нарахована відповідачем сума податкових зобов`язань та підстави такого нарахування. В той же час, ОСОБА_1 оскаржує лише строки здійснення таких нарахувань.

В той же час, порушення податковим органом строків скерування податкового повідомлення-рішення не є достатньою підставою для визнання його протиправним та скасування і звільнення позивача від обов`язку сплати податку.

Як вже зазначалося судом вище, згідно пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, тобто, незалежно від дати винесення рішення право на його оскарження та обов`язок зі сплати податку виникає лише після отримання рішення.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" від 07.12.17р. №2245-VIII п. 266.10 доповнено пп. 266.10.2 такого змісту: « 266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.»

Отже, законодавством визначено наслідки порушення строків скерування податкового повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, і до таких наслідків не відноситься визнання рішення протиправним та його скасування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про порушення процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо їх протиправності, і як наслідок, для їх скасування.

Аналіз вищевикладеного дає можливість зробити висновок, що у разі, якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13.02.2018 року по справі № 820/1975/17, у якій зазначено, що наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не впливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у податкових повідомленнях-рішеннях від 26 листопада 2019 року №0-2654/р та №0-2654.

На підставі викладеного вище, з урахуванням зазначених вище висновків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування нарахованих податкових зобов`язань за 2018 рік у сумі 1 077,81 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 26 листопада 2019 року № 0-2654 та у сумі 50 224,20 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 26 листопада 2019 року № 0-2654/р.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 658 грн. 25 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 29 листопада 2019 року №0-2654/р в частині нарахування податкових зобов`язань за 2016 рік у сумі 37 179,13 грн. та за 2017 рік у сумі 43 168,80 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 658 грн. 25 коп. (шістсот п`ятдесят вісім гривень двадцять п`ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова