Справа № 350/1081/22
Суддя: Бейко А. М.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/1081/22
Номер провадження 2-а/350/20/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківської області, капрала поліції Багмут Уляни Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову серії ЕАР №5876184 про адміністративне правопорушення від 10.09.2022, винесену інспектором, капралом патрульної поліції УПП в Івано-Франківській області Багмут У.В.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 вересня 2022 року приблизно о 16 год. 30 хв. на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Інспектор капрал поліції Багмут У.В. звинуватила його в порушенні п. 15.9 Д ПДР, яким передбачено, що зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови місцем розгляду справи є вул. Івана Франка, 12А хоча фактично автомобіль, що йому належить, знаходився на вул. Івана Франка, 10. Також інспектором не було встановлено хто керував транспортним засобом і здійснив зупинку у даному місці, що порушує статтю 33 КУпАП. Вважає, що порушення ним зазначеного пункту Правил дорожнього руху є неможливим, оскільки його автомобіль знаходився в дворі багатоквартирного будинку за адресою вул. Івана Франка, 10 і відстань між транспортним засобом та протилежним краєм проїзної частини, що межує з даним двором є значно більшою ніж 3 метри, оскільки на даній ділянці дороги передбачено односторонній рух однією смугою та немає суцільної лінії розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. У такому випадку, якщо відстань від автомобіля до протилежного краю проїзної частини складає 3 м або більше, водій не порушує вимоги ПДР.

Також позивач зазначив, що жодних фактичних даних, елементів фото- відеофіксації по даній справі йому не було надано для ознайомлення, можливості викласти власні пояснення йому також не було надано, що порушує процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.

У судове засідання сторони не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

29.09.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання, у якому він просив розгляд справи провести у його відсутності, а також зазначив, що підтримує заявлені у позовній заяві вимоги, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося, а розгляд справи проведений на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Позивач оскаржувану постанову отримав 10.09.2022, а позовну заяву з приводу її оскарження подав до суду 15.09.2022, тому суд вважає, що він не пропустив строк на її оскарження.

Відповідно до ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Судом встановлено, що 10.09.2022 інспектором патрульної поліції УПП в Івано-Франківській області Багмут У.В. відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5876184.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За нормами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно з ч.2 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Частиною третьою статті 288 КУпАП визначено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, який уповноважений накладати такі стягнення.

Таким чином, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань від імені органів Національної поліції, уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Подібні висновки щодо застосування норм КУпАП викладено у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №724/716/16; від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17; від 17.09.2020 року № 742/2298/17, які згідно з вимогами ч.5 ст.242 КАС України суд першої інстанції враховує при застосуванні норм права.

Частиною 3 статті 48 КАС України встановлено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ч.5 ст.48 КАС України, від час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що замінити відповідача у справі суд вправі лише за згодою позивача, а залучити у якості співвідповідача іншого суб`єкта владних повноважень суд вправі за заявою позивача або у разі незгоди позивача із заміною відповідача.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківської області, капрала поліції Багмут У.В.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами та не мають відповідати за пред`явленим позовом.

Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області та окремо Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Відповідно до пункту 3,4 розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 31.10.2016 № 1114), Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції. Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до підпункту 4 пункту ІІІ вищезазначеного Положення, Департамент патрульної поліції у випадках, передбачених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 03.03.2016 № 208 (у редакції наказу Департаменту патрульної поліції від 29.12.2017 № 6451), Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, яке згідно із законодавством України реалізовує свої повноваження на території Івано-Франківської області.

Таким чином, належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки, Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, а інспектор його посадовою особою.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи

Враховуючи те, що інспектор патрульної поліції УПП в Івано-Франківській області Багмут У.В. не є належним відповідачем у цій справі, а серед матеріалів справи відсутня згода позивача щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, як і відсутнє клопотання позивача про залучення у цій справі співвідповідача, при цьому останній наполягає на розгляді судом заявлених позовних вимог, тому суд прийшов до висновку, що у даному випадку, слід відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.

Інші доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити про те, що позивач має право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - відповідного органу Національної поліції.

Керуючись ст.ст.222, 255, 294 КУпАП та на підставі ст.ст.241, 246, 250-251, 255 КАС України, суд -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківської області, капрала поліції Багмут Уляни Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Бейко