Справа № 640/30307/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ № 640/30307/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ в м. Києві (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві)
третя особа перша філія ТОВ «Контракт-Авто», ОСОБА_2
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ в м. Києві (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві) (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11, ), треті особи: перша філія ТОВ «Контракт-Авто», ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ в м. Києві (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві) у проведенні перереєстрації на ім`я ОСОБА_1 автомобілю марки OPEL VIVARO, номер кузову НОМЕР_2 , на підставі довідки-рахунку від 27.10.2015 серії ААЕ№909637 протиправною;

- зобов`язати Головний сервісний центр Міністерства Внутрішніх Справ регіональний сервісний центр Головний сервісний центр Міністерства Внутрішніх справ в м. Києві (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві) зареєструвати та видати ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки OPEL VIVARO, номер кузову НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2015 році придбав автомобіль, який своєчасно не був зареєстрований. Звернувшись до відповідача в 2021 році із заявою про реєстрацію транспортного засобу, позивач отримав відмову у зв`язку з тим, що з переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, виключено довідку-рахунок, як документ, що підтверджує правомірність транспортного засобу. Вказане зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Представник відповідача через канцелярію суду подав відзив, в якому просив відмовити в задоволені позову, з тих підстав, що довідка-рахунок на даний час не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, а відтак відсутні підстави для перереєстрації на ім`я ОСОБА_1 автомобілю марки OPEL VIVARO, номер кузову НОМЕР_2 , на підставі довідки-рахунку від 27.10.2015 серії ААЕ№909637, тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

27.10.2015 позивач придбав автомобіль марки OPEL VIVARO, номер кузову НОМЕР_2 , що підтверджується:

- довідкою-рахунку від 27.10.2015 серії НОМЕР_3 , оформленою першою філіяєю ТОВ «Контракт-Авто»;

- актом огляду та приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин ідентифікаційні номери від 27.10.2015.

В 2021 році ОСОБА_1 звернулась до Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ в м. Києві (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві) із відповідною заявою.

За доводами позивача на зазначену заяву остання отримала усну відмову, у зв`язку з чим 06.09.2021 вона звернулась до відповідача і заявою, в якій просила надати письмову відповідь.

Відповідач листом від 22.09.2021 №31/26-К-1308 відмовив в перереєстрації, з тих підстав, що довідка-рахунок на даний час не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, а відтак відсутні підстави для перереєстрації на ім`я ОСОБА_1 автомобілю марки OPEL VIVARO, номер кузову НОМЕР_2 , на підставі довідки-рахунку від 27.10.2015 серії ААЕ№909637.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року.

Пунктом 3 Порядку №1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених абзацом другим пункту 12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитися через центри надання адміністративних послуг, утворені відповідно до Закону України "Про адміністративні послуги", на основі рішень, узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Кабінетом Міністрів України упродовж 2012-2019 років приймалися постанови про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», якими також вносилися зміни до Порядку №1388, зокрема, до пункту 8, який на момент звернення позивача із заявою про реєстрацію транспортного засобу (станом на 22 травня 2020 року) викладено у наступній редакції: документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

- договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

- укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою;

- договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних

засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

- свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

- рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

- рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу

та конкретного одержувача;

- митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу;

- акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

- договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Таким чином, станом на день звернення позивача із заявою про реєстрацію транспортного засобу довідка-рахунок не є передбаченим пунктом 8 Порядку №1388 документом, який дає підстави для здійснення реєстрації транспортного засобу.

Разом з тим, таким документом серед іншого є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин, проте такого документу позивач відповідачу не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у реєстрації автомобіля, виходячи з обсягу поданих ним для реєстрації документів.

Відповідно до положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача щодо відмови позивачу у реєстрації транспортного засобу на предмет їх відповідності положенням частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, суд вважає, що Територіальний сервісний центр №8043 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними належними та достатніми доказами, у зв`язку з чим не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи результати розгляду справи, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа