Справа № 600/5478/21-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/5478/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 30660,01 грн вихідної допомоги, яку слід виплатити працівнику у зв`язку зі звільненням.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність дій відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст. 44 КЗпП України, у розмірі не менше середнього місячного заробітку, який за розрахунком позивача становить 30660,01 гривень. У зв`язку із вказаним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказав, що позивача звільнено у зв`язку із неуспішним проходженням атестації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». При цьому відповідач зазначив, що звільнення на підставі вказаної норми не передбачає виплату вихідної допомоги, а положення КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини. У зв`язку із вказаним відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на його користь 30660,01 грн вихідної допомоги, яку слід виплатити працівнику у зв`язку зі звільненням. (справа перебувала у провадженні головуючого судді Левицього В.К.)

Ухвалою суду від 22.10.2021 р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником прокуратури Чернівецької області подано до суду заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.11.2021 р. призначено справу № 600/716/20-а до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотанням про поновлення місячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Ухвалою суду від 18.11.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання ухвали суду від 18.11.2021 позивачем подано заяву та доповнення до заяви.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р., залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 р., у задоволенні заяви про визнання інших причин пропуску позивачем строку для звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги - залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 04.08.2022 р. ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р. та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Левицього В.К. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподіл справ між суддями суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, відповідно до якого справу № 600/1052/20-а передано на розгляд головуючому судді Брезіній Т.М.

Ухвалою суду від 25.08.2022 р. прийнято адміністративну справу до свого провадження, призначено до загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 08.09.2022 року.

У підготовче засідання 08.09.2022 р. з`явились усі учасники справи. За результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті спору на 19.09.2022 року.

В судове засідання 19.09.2022 р. з`явились усі учасники справи. За результатами розгляду справи по суті спору позивач підтримав заявлений позов, в той час як представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. На підставі письмових заяв учасників справи, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до інформації з трудової книжки позивача ОСОБА_1 з 27.071987 р. по 29.04.2020 р. працював в органах прокуратури. (а.с. 12-20)

Відповідно до наказу Прокуратури Чернівецької області від 28.04.2020 р. № 214-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.04.2020 року. Підставою для звільнення вказано рішення № 46 про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою Кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 року. (а.с. 21).

Також матеріали справи місять зазначене рішення № 46 Кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 року про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою. (а.с. 45).

Матеріали справи містять довідку Прокуратури Чернівецької області від 22.05.2020 р. про виплачену заробітну плату позивачу у лютому-березні 2020 р. в сумі 13460,46 гривень. Крім того, у вказаній довідці зазначено 9 відпрацьованих позивачем днів у лютому-березні 2020 року. Розмір середньоденної заробітної плати вказано 1495,61 грн, а розмір середньомісячної заробітної плати 30660,01 гривень. (а.с. 23).

До матеріалів справи додано розрахунок виплаченої заробітної плати позивачу за квітень 2020 року. (а.с. 24).

Матеріали справи містять довідку про доходи позивача за січень квітень 2020 р. на загальну суму 341798,59 гривень. (а.с. 25).

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно зі ст. 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, такого змісту: «на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження».

Відповідно ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) він регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 40 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, за змістом п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, серед іншого, у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.4 ст. 40 КЗпП України визначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

При цьому, Законом № 113-ІХ доповнено ст.40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Так, за змістом абзацу третього пункту 2 розділ ІІ Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 4 розділ ІІІ Порядку № 100, визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд звертає увагу, що спір у цій справі стосується дій відповідача щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні позивача з органів прокуратури.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

В той же час приписами Закону № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівник, є стаття 44 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/276/16, від 11 жовтня 2018 року у справі № 823/244/16 та від 08 жовтня 2019 року у справі №823/263/16.

Внесені Законом № 113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що ч. 5 ст.51 Закону № 1697-VII та ч. 4 ст.40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 11.02.2021 по справі № 420/4115/20, від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20 і підстав для відступу від таких висновків під час розгляду цієї справи колегія суддів не знаходить.

За наведеного правового регулювання, суд вважає, що у позивача наявне право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України № 1697-VІІ, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, оскільки Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу того, що приписи статті 44 Кодексу закону про працю України розповсюджуються і при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», зокрема у постановах від 29.09.2021 у справі № 640/4081/20, від 21.10.2021 у справі № 380/5278/20.

Як встановлено судом, відповідно наказу прокуратури Чернівецької області від 28.04.2020 р. №214-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі п.9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.04.2020 року.

На день звільнення відповідачем позивачу не виплачено вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач заявив вимоги щодо стягнення вихідної допомоги в конкретно визначеній сумі 30660,01 гривень.

Вирішуючи спірне питання щодо розрахунку суми вихідної допомоги, яку повинен був сплатити відповідач позивачу, суд дослідив довідку Прокуратури Чернівецької області від 22.05.2020 р. про виплачену заробітну плату позивачу у лютому-березні 2020 р. в сумі 13460,46 гривень. Крім того, у вказаній довідці зазначено 9 відпрацьованих позивачем днів у лютому-березні 2020 року. Розмір середньоденної заробітної плати вказано 1495,61 грн. Розмір середньомісячної заробітної плати, згідно постанови Кабінет Міністрів України від 08.02.1995 № 100, за останні два місяці роботи перед звільненням складає 30660,01 грн, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, судом встановлено, що наявні підстави для стягнення з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 30660,01 грн вихідної допомоги, яку слід виплатити працівнику у зв`язку зі звільненням.

Висновки за результатами розгляду справи

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач не довів суду правомірність бездіяльності щодо невиплати позивачу у зв`язку зі звільненням вихідної допомоги, а тому з метою належного захисту порушеного права суд вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та визнати вказану бездіяльність протиправною.

Таким чином, належним та достатнім способом відновлення порушеного права буде прийняття рішення про стягнення з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 30660,01 грн вихідної допомоги, яку слід виплатити працівнику у зв`язку зі звільненням.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, суд не вирішує питання стягнення на його користь вказаних витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням вихідної допомоги.

3. Стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 30660,01 грн вихідної допомоги, яку слід виплатити працівнику у зв`язку зі звільненням.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 );

відповідач: Чернівецька обласна прокуратура (вул. М.Кордуби, 21-А, м. Чернівці, 58001, код ЄДРПОУ - 02910120).

Суддя Т.М. Брезіна