Справа № 200/12905/21
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Справа№200/12905/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо перерахунку та виплати їй суддівської винагороди за період з 09.10.2019 року по 31.12.2019 року, як такої, що пройшла кваліфікаційне оцінювання та підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному та зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити їй перерахунок та виплату суддівської винагороди за період з 09.10 2019 року по 31.12.2019 року на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі - Комісія) від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Селидівського міського суду Донецької області ОСОБА_1 . Рішенням Комісії у складі колегії від 09 жовтня 2019 року №993/ко-19 її визнано такою, що відповідає займаній посаді.

З огляду на викладене, Вища рада правосуддя вирішила внести Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області, про що прийнято Рішення ВРП № 3464/0/15-20 від 10.12.2020 року.

За період з 09.10.2019 року по 31.12.2019 року відповідачем нарахована суддівська винагорода позивачу, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи з 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та надбавка за вислугу років 20 % від посадового окладу. Тобто, нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди у вказаний період здійснювалась відповідачем як такій, що не пройшла кваліфікаційного оцінювання із застосуванням обмеження, визначеного Пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Позивач, посилаючись на приписи пунктів 20, 22, 23, 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування»), пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підпункту 3 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року № 679-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вважає, що починаючи з 09.10.2019 року вона набула права на отримання суддівської винагороди в розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів», як судді, яка пройшла кваліфікаційне оцінювання та підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, а у відповідача виникли підстави для здійснення перерахунку та виплати їй суддівської винагороди за період з 09.10.2019 року по 31.12.2019 року, тобто, з дати прийняття рішення Комісією у складі колегії № 993/ко-19 про визнання суддю тикам, що відповідає займаній посаді.

Позивач із вказаного приводу звернулася до відповідача. Проте, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області листами № 03-4418/20-вих від 16.12.2020 року та № 03-954/2021-вих від 19.01.2021 року повідомило про відсутність правових підстав для перерахунку.

У зв`язку чим позивача звернулася до суду із цим позовом.

05 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, про що постановлена відповідна ухвала.

21 жовтня 2021 року постановлена ухвала про відкладення підготовчого засідання.

22 жовтня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що порядок роботи Комісії, порядок підготовки, розгляду та ухвалення Комісією рішень, а також інші питання процедурної діяльності Комісії визначено Регламентом Комісії, затвердженим її рішенням від 13.10.2016 № 81/зп-16. Відповідно до пункту 4.10.5 вказаного Регламенту у разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону. Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосудця у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону або у разі надходження до Комісії рішення Громадської ради доброчесності про скасування відповідного висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі. У разі надання Громадською радою доброчесності до Комісії рішення про скасування висновку до моменту його розгляду Комісією у 12 пленарному складі питання щодо набрання чинності рішенням про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді розглядається Комісією відповідно до абзацу першого підпункту 4.13.3 пункту 4.13 цього Регламенту.

Згідно листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15.01.2021 №21-65/21 підтримки рішення (від 09.10.2019 №993 ко-19) пленарним складом Комісії не розглядалося, а тому воно не набрало чинності.

Таким чином, з огляду на порядок ухвалення рішень Комісією, визначеного Регламентом, та відповідно до повідомлення Комісії рішення про проходження позивачем кваліфікаційного оцінювання не набуло чинності, у зв`язку з чим позивачка не набула права на отримання суддівської винагороди у зазначеному нею розмірі, а територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в свою чергу не мало і не має на теперішній час правових підстав для проведення перерахунку суддівської винагороди за вказаний у позові період.

З урахуванням наведеного представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими.

09 листопада 2021 року постановлена ухвала про відкладення підготовчого засідання.

10 січня 2022 року судом постановлена ухвала про залучення ДСА України в якості другого відповідача.

14 лютого 2022 року ДСА України подано відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначив, що з огляду на порядок ухвалення рішень Комісією, визначений регламентом, була не завершена процедура проходження всіх етапів кваліфікаційного оцінювання, у зв`язку з чим позивач не набула права на отримання суддівської винагороди у повному розмірі, без застосування обмеження визначеному пунктом 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону. Ураховуючи викладене Територіальне управління не має правових підстав для проведення перерахунку суддівської винагороди за вказаний у позові період.

Письмові пояснення щодо позову або відзиву з боку третьої особи не надходили.

03 лютого 2022 року було відкладено підготовче засідання, про що постановлена відповідна ухвала.

15 лютого 2022 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлена відповідна ухвала.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та веденням активних бойових дій на території Донецької області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, остання розглядалася тривалий час.

Наприкінці вересня 2022 року учасниками справи були подані заяви про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Враховуючи приписи частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахування ситуації, що склалася, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників судового процесу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України (а.с. 5-7).

Указом Президента України від 27.06.13 № 352/2012 позивача призначено суддею Селидівського міського суду Донецької області строком на п`ять років (а.с. 8-10).

10 грудня 2020 року Вищою Радою Правосуддя прийнято рішення № 3464/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області (а.с. 11-12).

У відповідності до рішення Вищою Радою Правосуддя встановлено, що рішенням Комісії у складі колегії від 09.10.19 № 993/ко-19 суддю Селидівського міського суду Донецької області ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді. Також встановлено, що під час кваліфікаційного оцінювання у день проведення співбесіди до Комісії надійшов висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Селидівського міського суду Донецької області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, якому Вищою Радою Правосуддя надана оцінка.

Згідно довідки про доходи, що видана ТУ ДСА в Донецькій області 20.10.21 за № 1261 позивачем у спірний період (з 09.10.19 - 31.12.19) отримано заробітну плату із розрахунку 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та надбавка за вислугу років 20 % від посадового окладу (а.с. 35).

Спірним питання є наявність права в позивача на отримання суддівської винагороди виходячи з базового розміру посадового окладу судді 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у період з 09 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 - 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402) передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно частини 1 статті 130 Конституції України, частини 1 статті 146 Закону №1402 держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Положеннями частини другої статті 146 Закону №1402 визначено, що забезпечення функціонування судової влади передбачає:

1)окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;

2)законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;

3)гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Положеннями статей 148, 149 Закону №1402 визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтею 152 зазначеного Закону (частина 1 статті 151 Закону №1402).

Відповідно до статті 148 Закону № 1402 ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно статті 119 Бюджетного кодексу України нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 (тут і надалі у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС.

Пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 було встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 16 частини 4 статті 85 Закону № 1402 передбачено, що суддівське досьє має містити висновок ГРД (у разі його наявності).

У свою чергу ГРД утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання. ГРД складається з двадцяти членів. ГРД здійснює свою діяльність у чотирьох колегіях, до кожної з яких входить п`ять членів Ради (частини перша - третя статті 87 Закону № 1402).

Частиною шостою статті 87 Закону № 1402-VIII передбачено, що ГРД: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає ВККС інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Відповідно до положень частини першої статті 88 Закону № 1402 ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Порядок роботи Комісії, порядок підготовки, розгляду та ухвалення Комісією рішень, а також інші питання процедурної діяльності Комісії визначено Регламентом Комісії, затвердженим її рішенням від 13.10.2016 № 81/зп-16.

Відповідно до пункту 4.10.5 вказаного Регламенту у разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону.

Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону або у разі надходження до Комісії рішення Громадської ради доброчесності про скасування відповідного висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі. У разі надання Громадською радою доброчесності до Комісії рішення про скасування висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі питання щодо набрання чинності рішенням про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді розглядається Комісією відповідно до абзацу першого підпункту 4.13.3 пункту 4.13 цього Регламенту.

Отже, на час прийняття рішення Комісією про визнання позивача такою, що відповідає займаній посаді був визначений спеціальний порядок набрання ним чинності, а саме з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі №9901/381/19 висловила правову позицію відносно того, що із законодавчого визначення абзацу другого частини першої цієї статті випливає, що якщо у процесі кваліфікаційного оцінювання з`являється таке правове явище чи обставина, як висновок ГРД, то тоді закон імперативно й безальтернативно визначає, коли рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному судді набирає сили остаточного, а також хто, яким чином й якою кількістю голосів має підтримати таке рішення. Із цього законодавчого формулювання висновується, що саме ВККС у пленарному складі на своєму засіданні може оцінити слушність висновку ГРД й дати відповідь на інші питання, пов`язані з цим висновком, серед іншого й на ті, що стосуються не тільки змісту (суті), але й стосовно його дійсності, достовірності, об`єктивності, правдивості, дотримання форми, строку та порядку затвердження і подання.

Рішенням Комісії у складі колегії від 09.10.19 № 993/ко-19 суддю Селидівського міського суду Донецької області ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді.

Встановлено, що під час кваліфікаційного оцінювання у день проведення співбесіди до Комісії надійшов висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Селидівського міського суду Донецької області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Як вже зазначалося вище, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 88 Закону №1402, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Згідно листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15.01.2021 №21-65/21 рішення від 09.10.2019 №993ко-19 пленарним складом Комісії не розглядалось, а тому воно не набрало чинності (а.с. 31).

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту підтримання вищезазначеного рішення на пленарному засіданні не менш ніж одинадцятьма членами Вищої кваліфікаційної комісії України.

Вищезазначене спростовує доводи позивача відносно набранням законної сили рішенням Вищої кваліфікаційної комісії України від 09.10.2019 №993ко-19, а також свідчить про відсутність правових підстав для здійснення перерерахунку територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецької області його суддівської винагороди за період з 09.10.2019 року по 31.12.2019 року, виходячи із посадового окладу у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З приводу доводів позивача відносно того, що з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX, вона вважається такою, що відповідає займаній посаді з 09 жовтня 2019 року суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу шостого пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1798-VIII за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя, призначений на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», повноваження якого припинилися із закінченням строку, на який його було призначено, може бути призначений на посаду за поданням Вищої ради правосуддя за умови підтвердження відповідності цій посаді згідно з підпунктами 2, 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Згіно пунту 2 Розділу ІІ Закону України Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-IX з дня набрання чинності цим Законом повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються, а керівник секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України призначається за результатами конкурсу з урахуванням вимог закону.

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» набрав чинності 07 листопада 2019 року.

З урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-IX повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились з 07 листопада 2019 року.

20 червня 2020 року набрав чинності Закон Украни «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX Вища рада правосуддя ухвалює без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно з підпунктом «б» пункту 10.11 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24.01.2017 №52/0/15-17 (з наступними змінами), у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Рада ухвалює без її рекомендації рішення про внесення Президентові України подання про призначення на посаду судді: повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності Законом №679-ІХ колегією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді.

Відповідно до пункту 10.12 Регламенту ВРП ухвалення рішень про внесення подання Президентові України про призначення судді на посаду, зазначених у підпунктах а) та б) пункту 10.11 Регламенту, здійснюється Радою на підставі рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за результатами кваліфікаційного оцінювання про відповідність займаній посаді.

Отже, Законом №679-ІХ ВРП тимчасово, у період відсутності повноважного складу ВККСУ, надано повноваження щодо ухвалення без рекомендації ВККСУ рішення про внесення Президентові України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності Законом №679-ІХ колегією ВККСУ було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді.

Так, у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX, а також припиненням повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішенням ВРП від 10.12.20 № 3464/0/15-20 внесено подання про призначення Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області

Разом з тим, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що внаслідок ухвалення ВРП рішення про внесення подання Президентові України про призначення на посаду судді (повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності Законом №679-ІХ колегією ВККСУ було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді) відповідне рішення ВККСУ про визнання суддю таким, що відповідає займаній посаді, набирає чинності з дня ухвалення вказаного рішення ВККСУ та є правовою підставою для здійснення перерахунку суддівської винагороди такого судді.

Абзацом 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) визначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX набрав чинності 20 червня 2020 року.

З вищевикладеного вбачається, що призначення позивача на посаду судді у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX жодним чином не свідчить про набрання рішенням Вищої кваліфікаційної комісії України від 09.10.19 № 993/ко-19 законної сили 09 жовтня 2019 року, оскільки з урахуванням абзацу 2 частини 1 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та підпункту 4.10.8. пункту 4.10. розділу IV Регламенту вказане рішення набирає законної сили лише у разі його підтримки не менше ніж 11 членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для проведення перерахунку суддівської винагороди позивачу у період з 09.10.2019 року по 31.12.2019 року, виходячи з розміру посадового окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження: (юридична адреса) 84112, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2 Код ), Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (місцезнаходження: (юридична адреса) пр-т. Миру, 68 м. Маріуполь, Донецької області 87500 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв