Справа № 560/6587/22
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6587/22
РІШЕННЯ

іменем України

30 вересня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Транс-Авто-Д" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати Постанову Придністровського міжрегіонального Управлінням Укртрансбезпеки від 21.12.2021 року, № 300813 про стягнення з Приватного підприємства "Транс-Авто-Д" адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок);

- визнати протиправною та скасувати Постанову Придністровського міжрегіонального Управлінням Укртрансбезпеки від 21.12.2021 року, № 300814 про стягнення з Приватного підприємства "Транс-Авто-Д" адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані постанови відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, винесені з порушенням встановленого законом порядку, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.06.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.09.2022 залучено до у часті у справі співвідповідача - Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті .

Від Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті до суду надійшов відзив, в якому відповідач відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що інспекторами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в рамках проведення заходів державного контролю відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті - Порядку 1567, шляхом проведення рейдової перевірки, 01.11.2021 на а/д М-01, Київ-Чернігів 124км., перевірено транспортний засіб марки DAF номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом марки TAD номерний знак НОМЕР_2 , що використовувався перевізником Приватним підприємством "Транс-Авто-Л".

Зазначено, що водій транспортного засобу, при здійсненні перевірки надав дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні №2021-281 НГ від 12.10.2021 по 10.11.2021, згідно якого даний транспортний засіб мав рухатись по маршруту: ПП "Ягодин- М07-обїзна Ковеля-М07-Обїзне Сарн-М07-міська смуга Києва, рух містом: Гостомельське шосе, Т10-39, площа Т.Шевченка, вул. Богатирська, просп.Бендери, Північний мостовий перехід через р.Дніпро, просп.Р.Шухевича, мостовий перехід через Десенка, просп.Р.Шухевича, Керченська площа, просп.Перова, просп.Визволителів, правий поворот на Броварський просп.( рух в напрямку ст. метро "Лівобережна") розворот та рух в зворотному напрямку, Броварський просп., міська смуга Києва виїзд на М-01-М-01-Кіпті виїзд на М-02-М-02 ПП "Бачевськ" та в зворотному напрямку, при цьому водій даного транспортного засобу з автодороги М-01-Кіпті мав би виїхати на автодорогу М02, але змінив маршрут та поїхав по автодорозі М01 до села Красне, де розташований ППГВК( пункт проведення габаритно-вагового контролю розташований на освітленій ділянці автомобільної дороги відповідно до п.11 Порядку №879) . Оскільки водій відхилився від маршруту зазначеного у дозволі, тим самим унеможливив взяти даний дозвіл до уваги. Вказано, що дозвіл №2021-281 НГ від 12.10.2021 по 10.11.2021 підтверджує наміри перевезення вантажу з перевищенням вагових норм, і саме тому посилання позивача на технічні характеристики трактора колісного CLAFS XERION 3300 є безпідставними.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

01.11.2021 на А/Д М-01, Київ-Чернігів 124 км., посадовими особами Північного міжрегіонального Управління Укртранебезпеки було проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом марки TAD номерний знак НОМЕР_2 .

Під час перевірки виявлено порушення відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: 1) перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 39, 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" (перевізник не забезпечив водія оформленою ТТН), відповідно до п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363; 2) абз.15 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Вищезазначене зафіксовано Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 322047 від 01.11.2021, Актом №0004973 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів від 01.11.2021, Довідкою №0054358 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.11.2021.

Не погодившись з правомірністю вказаних постанов про накладення адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2344-III), відповідно до абз. 18 статті 1 якого, автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з ст. 6 Закону № 2344 реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Частинами 14-17 ст. 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти.

Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства.

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вункту 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Абзацом 1, 3 пункту 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. (абз.3 п.20 Порядку №1567).

Згідно з абзацом 1 пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Щодо порушення, зазначеного в акті перевірки від 01.11.2021 №322047, відповідно до п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, у даному випадку, адміністративно-господарський штраф застосовується за відсутність на момент перевірки товарно-транспортної накладної взагалі як документа, однак при перевезенні вантажу 01.11.2021 у водія була в наявності ТТН №01 від 01.11.2021, що підтверджується актом від 01.11.2021 №322047.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за №128/2568 (далі - Правила №363) вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п. 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (пункт 11.3 Правил №363).

Згідно з пунктом 11.4 Правил №363 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Відповідно до пункту 11.5 Правил №363 у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. При цьому, товарно-транспортна накладна виписується замовником, а отже саме замовник повинен відповідати за дотримання її форми та обов`язкових реквізитів. У автомобільного перевізника та водія, згідно чинного законодавства, відсутній обов`язок перевіряти правильність заповнення ТТН.

Крім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №822/2373/17, від 19.06.2018 у справі №808/2447/1, від 28.02.2018 у справі №806/1033/17 та інших, неістотні недоліки в первинних документах (описка, помарка, незаповнення окремого реквізиту), які не впливають на можливість ідентифікувати осіб, що брали участь у господарських операціях, їх зміст не свідчать про безтоварність господарських операцій.

Згідно з п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевірясться виключно наявність товарно-транспортної накладної, а не правильність її заповнення, а відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що до повноважень органів Укртрансбезпеки не відноситься визнання товаро-транспортних накладних недійсними в зв`язку з відсутністю в них тих чи інших реквізитів.

Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірної постанови дотримано не було.

Суд звертає увагу, що саме лише зазначення про відсутність певної інформації в товаро-транспортній накладній не є достатньою підставою для винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

З документів, які надавались уповноваженим особам Управління Укртрансбезпеки, було можливо встановити перевізника, вантажовідправника, вантажоодержувача, особу водія, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики, пункти навантаження та розвантаження, тощо.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що заявлені вимоги, щодо визнання протиправною та скасування Постави Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 21.12.2021 №300814, підлягають задоволенню.

Щодо порушення, зазначеного в акті перевірки від 01.11.2021 №322047, відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", суд вказує наступне.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, виданий компетентними уповноваженими органами, який дає право на рух автомобільними дорогами України, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ).

Згідно з пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил № 30).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на осі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

З матеріалів встановлено, що перевезення вантажу на транспортному засобі позивача здійснювалось при ширині вантажу 3,07 м при допустимій ширині 2,60 м., що на 18,07% перевищує нормативно дозволені габарити. Зазначене порушення підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема: актом про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів № 0004973 від 01.11.2021 та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0054358 від 01.11.2021.

З огляду на вказані обставини суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем не надано доказів порушення позивачем автомобільного законодавства, оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд також враховує, що відповідно до приписів статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення регулярних пасажирських перевезень для водія є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно приписів абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд погоджується із твердженням Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, щодо того, що оскільки водій відхилився від маршруту зазначеного у дозволі, тим самим унеможливив взяти даний дозвіл до уваги. Дозвіл №2021-281 НГ від 12.10.2021 по 10.11.2021 підтверджує наміри перевезення вантажу з перевищенням вагових норм, і саме тому посилання позивача на технічні характеристики трактора колісного CLAFS XERION 3300 є безпідставними.

Таким чином, позивачем не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної постанови від 21.12.2021 №300813.

Щодо обґрунтування позовних вимог із посиланням на те, що: відповідно до п. 11 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків; перевірку додержання вимог позивачем законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення вантажів автомобільним транспортом було здійснено 01 листопада 2021 року о 23 год. 41 хв., слід зазначити таке.

Як зазначено самим позивачем, відповідно до п. 11 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Отже, нормативно-правова вимога щодо експлуатації пересувних пунктів у темну пору доби є альтернативною.

Із відзиву Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті відомо, що пункт проведення габаритно-вагового контролю розташований на освітленій ділянці автомобільної дороги відповідно до п.11 Порядку №879.

При цьому, позивачем не наведено жодних доводів та не надано жодних доказів на їх підтвердження щодо відсутності у спірних правовідносинах альтернативних умов, які дозволяють експлуатацію пересувних пунктів у темну пору доби. Відповідно, наведена позиція позивача є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, суду не наведено та не надано.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Щодо визначення належного відповідача.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 №1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" затверджено перелік територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються. Згідно з вказаним переліком реорганізовано територіальний орган Укртрансбезпеки - Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки та утворено, зокрема, Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області.

Враховуючи викладене, суд вважає належним відповідачем Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з приписами частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.11.2021 №300814.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Транс-Авто-Д" 1240,50 грн (одну тисячу двісті сорок гривень п`ятдесят копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30 вересня 2022 року

Позивач:Приватне підприємство "Транс-Авто-Д" (вул. Запорізька, 7,Волочиськ,Хмельницька область,31200 , код ЄДРПОУ - 34412482)
Відповідач:Державна служба України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14,Київ 135,01135 , код ЄДРПОУ - 39816845)
Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Соборна, 75,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя П.М. Майстер