Справа № 200/14205/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Справа№200/14205/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації

України в Донецькій області

Державної судової адміністрації України

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у

Донецькій області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про:

- визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 155309,46 гривень;

- зобов`язання провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року у сумі 155309,46 гривень.

Також просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць та зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно Указу Президента України № 157/2017 від 12.06.2017 року є суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, де з 21.01.2018 року по 21.01.2021 року перебував на адміністративний посаді заступника голови суду.

За період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року позивачу суддівська винагорода була виплачена не в повному обсязі, а з обмеженнями, встановленими статтею 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами, внесеними Законом України №553-IХ від 13.04.2020 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частин 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами, внесеними Законом України №553-1Х від 13.04.2020.

Конституційний Суд України зазначив, що обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів та вважає, що таке обмеження є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану і може застосовуватись в тому числі до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами.

Зазначає, що у зв`язку з визнанням неконституційними положень частин 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294 державою протиправно обмежено суддівську винагороду позивача за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, тому відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України, вона підлягає компенсації.

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 21.09.2021 року № 04-1179 загальна сума обмеження суддівської винагороди за спірний період становить 155309,46 гривень і на даний час не компенсована.

З зазначених причин позивач звернувся до суду за захистом своїх конституційних прав та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16 листопада 2021 року.

16 листопада 2021 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Підготовче засідання призначено на 30 листопада 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року підготовче засідання відкладено на 20 грудня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 січня 2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України та призначено судове засідання у справі на 02 лютого 2022 року. В ухвалі також зазначено, що згідно частини шостої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року розгляд справи відкладено на 15 лютого 2022 року.

15 лютого 2022 року розгляд справи відкладено на 28 лютого 2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року відкладено розгляд справи та зазначено, що про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні буде додатково повідомлено учасників справи.

Розпорядженням від 27 вересня 2022 року № 455 проведено повторний автоматичний розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Шувалової Т.О. у відрядженні. За результатами повторного автоматичного розподілу вказаної судової справи, справу передано на розгляд судді Голубовій Л.Б.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року дану справу прийнято до провадження судді Голубової Л.Б.

Позивач у клопотанні від 22.11.2021 року просив розглянути справу без його участі.

Відповідачем 1 надано письмовий відзив від 09.11.2021 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ).

Зазначає, що Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 по 27.08.2020 року не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття цього рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли після прийняття такого рішення.

З зазначених причин відповідач 1 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Клопотанням від 22.11.2021 року відповідач 1 також просив розглянути справу без його участі.

Відповідачем 2 надано відзив від 25.01.2022 року, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Клопотанням від 08.06.2022 року відповідач 2 також просив розглянути справу без його участі.

Третьою особою надано заяву від 03.06.2022 року про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач відповідно Указу Президента України № 157/2017 від 12.06.2017 року є суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, де з 21.01.2018 року по 21.01.2021 року перебував на адміністративний посаді заступника голови суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України карантин.

У подальшому дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392.

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 21.09.2021 року № 04-1179 загальна сума обмеження суддівської винагороди за спірний період становить 155309,46 гривень.

Слід зазначити, що за даними вказаної довідки нарахування відбулося відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», тобто з обмеженням нарахування суддівської винагороди.

Так, з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» позивачу нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної зарплати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Загальна сума недоплати внаслідок такого обмеження суддівської винагороди відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 21.09.2021 року № 04-1179 складає 155309,46 гривень.

Частиною 9 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої наведеної статті (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Судом встановлено, що в період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року нарахування та виплата позивачеві суддівської винагороди здійснювалася в розмірі меншому, ніж визначеному статтею 135 Закону №1402-VIII.

У зв`язку з набранням 18 квітня 2020 року чинності «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон №553-ІХ), яким Закон України «Про державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ (далі - Закон №294-ІХ) доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (в редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року): «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС).

Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті; частина третя).

Таким чином, вказаним вище Законом було визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину, при цьому такий розмір суддівської винагороди не узгоджувався із положеннями статті 135 Закону № 1402-VIII.

Аналізуючи вищевказані норми права, суд дійшов висновку, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, з огляду на таке.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням, в тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: «Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці» (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020).

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства (України), яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 09.12.2019 року № 969/2019.

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосудця (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

Відтак, законодавче регулювання питання суддівської винагороди може здійснюватись виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, що узгоджується з приписами частини другої статті 130 Конституції України, згідно з якою розмір суддівської винагороди встановлюється законом про судоустрій.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-/2020 у справі №1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Водночас у вказаному рішенні зазначено, що при вирішенні питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294-IX, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд зазначає, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що в свою чергу виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони.

Як свідчить довідка Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 21.09.2021 року № 04-1179, в період дії законодавчо встановленого обмеження відповідач нараховував позивачу заробітну плату у повному обсязі. Натомість, виплата заробітної плати позивачу здійснена у період з квітня по серпень 2020 року у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», тобто в обмеженому розмірі, який складає 155309,46 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач 1 мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII, при цьому застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України, тому дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» є протиправними, а позовні вимоги про зобов`язання ТУ ДСА провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року у сумі 155309,46 гривень підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність порушеного права, яке підлягає судовому захисту саме шляхом, визначеним позивачем.

Стосовно спонукання відповідача до негайного виконання рішення суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць. Оскільки позивачем не заявлялися вимоги щодо стягнення конкретних сум, суд позбавлений можливості допустити негайне виконання рішення.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає, що відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади.

Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст.139 КАС України).

При цьому, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від «Про судовий збір», тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, код ЄДР: 26288796), Державної судової адміністрації України (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, ), третя особа: Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Миру, 68, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчини певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 155309,46 гривень.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частин 2,3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року у сумі 155309,46 гривень.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 03 жовтня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова