Справа № 580/2841/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року справа № 580/2841/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2022р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27 квітня 2022 року №10 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 2022 року №92;

- стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену за квітень 2022 року премію в розмірі 20% від окладу та невиплачену за квітень 2022 року додаткову винагороду військовослужбовцям на період дії воєнного стану в сумі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, позивачем зазначено, що з 25.02.2022 року перебуває на військовій службі у військові частині НОМЕР_1 . За наслідками проведення службового розслідування стосовно позивача, спірними наказами на позивача накладено дисциплінарне стягнення - сувору догану та позбавлено позивача премії за квітень у розмірі 20% та виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за квітень 2022 року. Позивач вважає оскаржувані накази протиправними та зазначає, що від початку і до закінчення службового розслідування позивача жодного разу не опитали за фактом дисциплінарного проступку, будь-яких пояснень з приводу цього у позивача не брали, про його проведення позивача не повідомляли. Взагалі розслідування в період з 24.04.2022р. по 27.04.2022р. не проводилось. Позивач вказує, що будь-якого дисциплінарного проступку не вчиняв, на думку позивача, накладення дисциплінарного стягнення відбулось за те, що позивач підписав колективне звернення на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 в якому просили роз`яснити, чому їх направлено за межі області, в район ведення бойових дій і на підставі якого наказу. Позивач вказує, що таке звернення не є дисциплінарним проступком, є правом позивача, а Дисциплінарний статут не містить підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності за такі звернення. Також позивач вказав, що витяг з наказу про накладення дисциплінарного стягнення вручено позивачу тільки 31.05.2022, у зв`язку із чим позивач вважає, що притягнення до дисциплінарного стягнення відбулось тільки 31.05.2022р. - в день вручення спірного наказу з пропущенням строку, передбаченого ст. 87 Дисциплінарного статуту. Також зазначено, що Луганською спеціалізованою прокуратурою внесено відповідні відомості до ЄРДР ще 25.04.2022р., що, на думку позивача, свідчить про те, що спірний наказ видано не 27.04.2022, а значно пізніше, але не раніше 31.05.2022р. з порушенням встановлених строків.

Ухвалою суду від 22.07.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

12.09.2022р., від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що на підставі розпорядження командувача угрупування військ Дністер військова частина НОМЕР_1 була передана в оперативне підпорядкування військовій частині НОМЕР_2 для виконання визначених бойових завдань. 22.04.2022р. під час шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 було зачитано бойове розпорядження щодо виконання бойових завдань особовим складом військової частини НОМЕР_1 в районі проведення бойових дій (Луганська область), однак позивач відмовився від виконання вищевказаного бойового розпорядження, у зв`язку із чим за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме: пряме порушення військової дисципліни, яке виражалось у відмові від виконання наказу, що було підтверджено в пояснювальних записках військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, про що був виданий наказ від 27.04.2022р. № 10. Крім того, вказано, що позбавлення позивача премії у розмірі 20% здійснено на виконання п. 31.5 розділу XXXI Інструкції, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. № 260. Крім того, позивача, як військовослужбовця, який відмовився виконувати бойові накази (розпорядження), позбавлено від отримання додаткової винагороди в розмірі 30 тис. грн. на виконання вимог п.10 Порядку виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

20.09.2022р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив на позов подано з пропуском строку на його подання, а з наданої довіреності представника не вбачається, що вона підписана уповноваженою особою відповідача. Крім того, зазначив, що твердження відповідача про невиконання позивачем бойового розпорядження є необгрунтованим, оскільки не вказано конкретних дій/бездіяльності, що були вчинені останнім і на підставі яких було зроблено даній висновок. На думку представника позивача, пояснення служових осіб не можуть бути об`єктивними доказами підтвердження виявлення позивачем відкритої непокори, з огляду на службове підпорядкування між посадовою особою і її підлеглими особами. Також вказано, що пояснення солдатів ІІ роти підтверджують відсутність факту відкритої непокори/невиконання наказу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до відомостей військового квитка серії НОМЕР_3 та Довідки військової частини НОМЕР_1 №317 від 07.03.2022р., позивач з 25.02.2022 року перебуває на військовій службі у військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2022р. №62 призначено розслідування фактів відкритої відмови виконати наказ начальника, зокрема, кулеметником 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ОСОБА_1 .

За наслідками проведення службового розслідування, Командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджено Акт службового розслідування від 27.04.2022р., у якому встановлено:

22.04.2022р. від командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 надійшла усна доповідь про виявлення фактів відмови виконати наказу командира військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдатом ОСОБА_1 , після чого командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 було проведено шикування особового складу де було зачитано бойове розпорядження щодо зайняття позицій особовим складом в районі АДРЕСА_1 на лінії зіткнення із російськими окупаційними військами. Разом з цим, військовослужбовці 2 стрілецької роти призвані за мобілізацією, зокрема солдат ОСОБА_1 , відмовився від виконання вищевказаного бойового розпорядження, мотивуючи свою відмову різними надуманими підставами. На шикуванні були представники ІНФОРМАЦІЯ_1 після шикування військовослужбовців забрали представники ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки даний випадок відбувався в зоні проведення бойових дій, а військовослужбовців забрали в інший населений пункт відібрати пояснення не представлялось можливим.

Вказані обставини також відображені у поясненнях начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління старшого лейтенанта ОСОБА_4 та

спеціаліста-оператора служби охорони державної таємниці старшого солдата ОСОБА_5 .

Обставин, що пом`якшують відповідальність - не встановлено. Обставини що обтяжують відповідальність - скоєння протиправного діяння групою осіб та в умовах військового стану.

За висновками службового розслідування, своїми діями військовослужбовці, зокрема, солдат ОСОБА_1 , призваний за мобілізацією, грубо порушив вимоги ст.ст. 11,16,17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відмову від виконання наказу начальника, а саме бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №2, запропоновано оголосити «сувору догану», позбавити премії за квітень місяць 2022 року в розмірі 20% згідно вимог наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 року №260 про «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2022р. №10, за порушення вимог ст.ст. 11,16,17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оголошено позивачу «сувору догану» та позбавлено премії за квітень місяць 2022 року в розмірі 20% згідно вимог наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 року №260 про «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та позбавити виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану відповідно рішення Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217.

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2022р. №92 внесено зміни до наказу від 27.04.2022р. №10, зазначивши про позбавлення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану відповідно рішення Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217 за квітень 2022р.

Вважаючи вказані накази протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 р. №548-XIV (далі - Статут № 548- XIV).

У відповідності до статті 2 Статуту № 548-XIV, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 3 Статуту №548-XIV передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Стаття 7 Статуту №548-XIV визначає, що внутрішньою службою у військових частинах га підрозділах керують їх командири.

Стаття 11 Статуту №548-XIV внутрішньої служби визначає, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової, частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту №548-XIV передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 17 Статуту №548-XIV, на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут №551-XIV).

Дисциплінарний статут №551-XIV визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Стаття 6 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлює право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вимогами ст. 45 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 83 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 1 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися, в т. ч. у разі внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з вимогами п. 1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, підставою для винесення оскаржуваного наказу про накладення дисциплінарного стягнення, у вигляді суворої догани слугував Акт службового розслідування від 27.04.2022р., за результатами якого встановлено, що позивач порушив вимоги ст.ст. 11,16,17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

За наслідками перевірки правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення, суд врахував, що Актом службового розслідування від 27.04.2022р. встановлено, що 22.04.2022р. від командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 надійшла усна доповідь про виявлення фактів відмови виконати наказу командира військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдатом ОСОБА_1 , після чого командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 було проведено шикування особового складу де було зачитано бойове розпорядження щодо зайняття позицій особовим складом в районі АДРЕСА_1 на лінії зіткнення із російськими окупаційними військами. Разом з цим, військовослужбовці 2 стрілецької роти призвані за мобілізацією, зокрема солдат ОСОБА_1 , відмовився від виконання вищевказаного бойового розпорядження, мотивуючи свою відмову різними надуманими підставами.

Вказані обставини також відображені у поясненнях начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління старшого лейтенанта ОСОБА_4 та спеціаліста-оператора служби охорони державної таємниці старшого солдата ОСОБА_5 .

Встановлені під час службового розслідування обставини вказують на те, що позивач відмовився від виконання бойового розпорядження оголошеного командиром військової частини НОМЕР_1 , що є порушенням вимог ст.ст. 11,16,17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, слід зазначити, що ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачає накладення командиром на військовослужбовця дисциплінарного стягнення у разі невиконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Доводи позивача про те що будь-якого дисциплінарного проступку не вчиняв, а накладення дисциплінарного стягнення відбулось за те, що позивач підписав колективне звернення на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 в якому просили роз`яснити підстави направлення за межі області, в район ведення бойових дій, суд вважає не обгрунтованими, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується накладення дисциплінарного стягнення саме за відмову позивача від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Стосовно доводів позивача, що в ході службового розслідування у позивача не відібрано пояснень, суд врахував, що обставина невиконання позивачем наказу командира відображена у поясненнях начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління старшого лейтенанта ОСОБА_4 та спеціаліста-оператора служби охорони державної таємниці старшого солдата ОСОБА_5 . Крім того слід врахувати, що згідно Акту службового розслідування від 27.04.2022р. судом встановлено, що на шикуванні були представники ІНФОРМАЦІЯ_1 після шикування військовослужбовців забрали представники ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки даний випадок відбувався в зоні проведення бойових дій, а військовослужбовців забрали в інший населений пункт відібрати пояснення не представлялось можливим. Таким чином, у позивача не було відібрано пояснення з об`єктивних причин, зумовлених необхідністю переміщення військовослужбовців в зоні проведення бойових дій. Крім того, суд врахував, що позивач зазначаючи про не відібрання у нього пояснень, не зазначає у позові жодних доводів у контексті того, що вказана обставина призвела до необ`єктивного чи невірного встановлення обставин, що встановлювались у службовому розслідуванні, як і не зазначено які вимоги Порядку №608 було порушено, у зв`язку із чим суд вважає, що вказані доводи позивача мають ознаки формальних.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги обставину відбуття військовослужбовців в інший населений пункт, наявність пояснень службових осіб у матеріалах службового розслідування про обставини проступку, суд доходить висновку, що в умовах бойової обстановки, за відсутності у Порядку №608 обов`язкових положень про необхідність відбору пояснень у особи щодо якої здійснюється службове розслідування, відповідачем обгрунтовано та правомірно накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Стосовно доводів представника позивача у відповіді на відзив про наявність пояснень солдатів ІІ роти, відповідно до яких був відсутній факт відкритої непокори/невиконання наказу позивача, суд зазначає, що вказані пояснення були відібрані представником позивача - адвокатом Василенком О.В., у межах кримінального провадження №0000210, а не уповноваженими службовими особами під час проведення службового розслідування, у зв`язку із чим не можуть бути прийняті судом в якості належних підстав для спростування обставин встановлених у службовому розслідуванні.

Посилання позивача, що пояснення службових осіб - начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління старшого лейтенанта ОСОБА_4 та спеціаліста-оператора служби охорони державної таємниці старшого солдата ОСОБА_5 не можуть бути об`єктивними доказами підтвердження виявлення позивачем відкритої непокори, з огляду на службове підпорядкування між посадовою особою і її підлеглими особами, суд вважає необгрунтованим, оскільки вказані особи не проводили службове розслідування, обставин та належних доказів, що вказували б на упередженість вказаних осіб позивачем до справи не надано.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача премії в розмірі 20% за квітень 2022 року, суд зазначає наступне.

Наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, відповідно до ч.1 розділу XVI якого, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Таким чином, преміювання військовослужбовців є правом командира (начальника) військової частини. З огляду на накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани у квітні 2022 року, позбавлення позивача премії у квітні 2022 року суд вважає обгрунтованим та таким, що не суперечить вимогам Наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 року №260, оскільки є правом командира (начальника) військової частини.

Стосовно позбавлення позивача додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за квітень 2022 року, суд зазначає наступне.

Постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень щомісячно.

Спеціальним підзаконним актом, що визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018р. №260.

Суд зазначає, що механізм та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану не передбачено Порядком №260, натомість умови виплати додаткової винагороди встановлено рішенням Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217, відповідно до якого до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 тис.грн. не включаються військовослужбовці які, зокрема, відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснення таке правопорушення.

Таким чином, виплата додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану не здійснюється військовослужбовцям, які відмовились виконувати бойові накази.

З огляду на зазначене, не виплата позивачу спірної винагороди у квітні 2022 року, суд вважає обгрунтованим та правомірним.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що накази відповідача від 27.04.2022р. №10, від 18.06.2022 року №92 є правомірними, та такими, що прийняті у межах повноважень та у відповідності до вимог Закону, у зв`язку із чим позовні вимоги суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність власних дій при прийнятті спірних наказів, в зв`язку із чим у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, судові витрати, зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО