Справа № 296/5281/22
Суддя: Шкиря В. М.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/5281/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 рокум.Житомир

Корольовський районнй суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Шкирі В.М.,

за участі секретаря судового засідання: Бабич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області 1 батальйону 2 роти капрала Маслюківського Дмитра Анатолійовича, Управліня патрульної поліції в Житомирській області ДПП України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського УПП в Житомирській області 1 батальйону 2 роти капрала Маслюківського Дмитра Анатолійовича, УПП в Житомирській області ДПП України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що 11.08.2022 відповідачем поліцейським УПП в Житомирській області 1 батальйону 2 роти капралом Маслюківським Д.А. відносно нього було винесено постанову серії ЕАР №5741132 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. 00 коп. Зі змісту постанови вбачається, що позивач 11.08.2022 близько 21 год. 56 хв. в м. Житомирі по вул. Грушевського (Котовського), 57 керував автомобілем Ford Focus, державний номер НОМЕР_1 , без водійського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вище вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки він керував автомобілем з водійським посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.06.2011 року Республіки Азербайджан, яке відповідає вимогам Женеської конвенції про Дорожній рух 1949 року, Віденської Конвенції про Дорожній рух 1968 року, в якому зазначено його прізвище, ім`я, дата та місце його народження, орган, який видав посвідчення, дата закінчення дії посвідчення, номер посвідчення, підпис і штамп органу який видав посвідчення, підпис власника, фотографія власника, категорія транспортних засобів, на які поширюється це посвідчення. Також у вказаному водійському посвідченні інформація викладена на азербайджанській, англійській та російській мові. Вважає, що відповідно до Женеської конвенції про дорожній рух 1949 року, Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року, які ратифікувала Україна, його посвідчення являється міжнароднимм і дає йому право керувати транспортним засобом категорії ВС на території України і лавах ЗСУ, як громадянину Республіки Азербайджан.

На підставі вищевикладеного позивач просив скасувати постанову серії ЕАР №5741132 від 11.08.2022 року, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 25.08.2022 відкрито провадження у справі.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, відповідно до вимог ст. 162 КАС Україн.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, представником відповідача було надіслано суду відзив. Зі змісту даного відзиву вбачається, що, на думку представника відповідача, вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до постанови поліцейського роти №2 БУПП в Житомирській області ДПП капрала поліції Маслюкіського Д.А., 11.08.20222 під час несення служби в м. Житомирі по вул. Грушевського, 57, водій не подав світловим показчиком сигнал при повороті ліворуч, чим порушив п.9.2.2б ПДР України. Після чого було подано сигнал про зупинку траспортого засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

В ході перевірки згідно до вимог ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та п.п. 2.4 «А» ПДР України було виявлено, що водій не має права керування ТЗ, чим порушив п. 2.1. а Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» та п.п. 2.4 «а» ПДР України, у поліцейського виникли повноваження передбачені законом щодо перевірки документів, що підтверджують відповідне право водія на керування транспортним засобом.

З метою реалізації повноважень визначених законом, поліцейськими була висловлена законна вимога водієві пред`явити для перевірки документи, що визначені п.п.2.1 ПДР України, а саме посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На вказану вимогу водій ОСОБА_2 пред`явив поліцейському національне посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 20.06.2011 року Республіки Азербайджан. З аналізу відповідних документів поліцейським було встановлено, що надане позивачем посвідчення водія - є таким, що не надає йому права керувати ТЗ на території України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968 року) консолідована версія станом на 26.03.2006 року (з поправками від 03.03.1992, від 28.09.2004) «Договаривающиеся стороны будут признавать: а) любое национальное водительское удостоверение, составленное на их национальном языке или на одном из их национальных языков либо если оно не составлено на таком языке, сопровождаемое заверенным переводом».

Відповідно до додатку №6 до Конвенції "Про дорожній рух"; п.6 «все записи, вносимые в удостоверение, должны выполняться буквами латинского алфавита. В случае использования других букв эти записи должны также транслитерироваться буквами латинскогог алфавита.

У статті 43 Конвенції розділ № Перехідні положення» пункт 1 «Договаривающиеся стороны должны выдавать национальные водительские удостоверения в соответствии с новой редакцией приложения 6 не позднее чем через пять лет после ее вступления в силу. Национальные водительские удостоверения, выданные в соответствии с прежними редакциями статей 41, 43 и приложения 6 настоящей Конвенции до истечения этого периода, признаются в течение срока их действия».

Відповідно до вимогст. 41 «Водійські посвідчення» Конвенція "Про дорожній рух" (від 08.11.1968 року), ратифікованої із застереженнями і заявами Указом ПВР УРСР від 25.04.1974 року, з поправками від 03.03.1992 року та 28.09.2004 року:

Договорні сторони визнаватимуть: будь-яке національне посвідчення водія, що відповідає вимогам додатку 7 до цієї Коніенції за умови, що воно пред`являється разом з відповідним національни посвідченням, діючим на своїй території для керування транспортним засобом, відповідної каегорії або категоріями транспортних засобів на керування котрими видані посвідчення, за умови, що вказані посвідчення є дійсними та що вони видані доугою Договірною стороною або одним із територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те цією Договірною стороно; водійські посвідчення видані одною з Договірних Сторін, повиннівизнаватися на території іншої Договірної Сторони до моменту, з якого дана територія становитьсязвичайни місцем проживання володільця посвідчення.

Також, відповідачем було зазначено, що з аналізу п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», встановлено, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Віденської Конвенції про дорожній рух від 1968 року, надає право на керування транспортними засобами за умови наявності міжнародного посвідчення водія. Однак всупереч даним положенням, з доказів у справі встановлюється, що відповідач не надав а ні поліцейському, а ні до суду жодних доказів наявності в нього міжнародного посвідчення водія, як того вимагає чинне законодавство. Позивачем, при пред`явленні посвідчення водія, виданого Республікою Азербайджан на його ім`я, не було враховано, що його форма та зміст не відповідає вимогам даної Конвенції, а відтак і не може бути визнано державою Україна.

Відтак поліцейський дійшов висновку щодо наявності в діях водія складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, поліцейським при прийнятті рішення, досліджено та розглянуто усі наявні докази по справі у встановленому законом порядку і спосіб відповідно до ст. 251, 252 КУпАП.

Оскільки позивачем було фактично вчинено 2 правопорушення, адміністративне стягнення було накладено у відповідності до ст. 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених - за ч.2 ст.126 КУпАП в сумі 3400 гривень.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника наявна заява про розгляд справи без їх участі за наявними у справі доказами. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просив справу розглядати без його участі.

Згідно частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Судом вствновлено, що ОСОБА_2 11.08.2022 близько 21 год. 56 хв. в м. Житомирі по вул. Грушевського (Котовського), 57, керував автомобілем Ford Focus, державний номер НОМЕР_1 .

На вимогу поліцейського Алекберов Етібар надав азейбарджанське посвідчення водія від 14.07.2021 та пред`явив посвідку на постійне проживання в Україні як громадянина Азейбарджана від 06.06.2014.

Вказане заіксовано на ІD реєстратор Маслюківського 475467 (копія диску долучена)

Вважаючи, що ОСОБА_2 порушив ПДР , а саме п.2.1а, оскільки керував транспортним засобом без водійського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії постановою ЕАР №5741132 від 11.08.2022 водія притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Таким чином між сторонами існує спір з приводу правомірності притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом без водійського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії)

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини другоїстатті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Не оскаржуючи правомірність зупинки транспортного засобу, позивач вважає, що його неправомірно притягнули до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом без водійського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії)

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінка доказів здійснюється судом за правиламистатті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так ч.2 ст.126 КУпАп передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 283 КУпАП закріплено вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення зазначено, де повинні міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З аналізу вищезазначених правових норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР України - Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з п.а п. 2.1 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

Приписами пункту 2.4 Правил дорожнього руху України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

11.08.2022 ОСОБА_3 був зупинений поліцією під час керування автомобілем Ford Focus, державний номер НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського пред`явив Азербайджанське посвідчення водія від 14.07.2021

На думку суду, поліцейський правильно оцінив надане посвідчення та прийшов до висновку, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 на вимогу працівників поліції пред`явити документи, надав посвідчення водія видане Республікою Азербайджан, яке у відповідності до Женевської Конвенції «Про дорожній рух» 1949, Віденської Конвенції «Про дорожній рух» від 08.11.1968 відповідає міжнародним європейським стандартам, зазначено прізвище, ім`я, дата та місце народження ОСОБА_1 , орган, який видав посвідчення, дата закінчення дії посвідчення, номер посвідчення, підпис і штамп органу який видав посвідчення, підпис власника, фотографія власника, категорія транспортних засобів, на які поширюється це посвідчення, у водійському посвідченні інформація викладена на азербайджанській, англійській та російській мові, а тому у відповідності до ст. 41 Конвенції «Про дорожній рух» від 08.11.1968 року позивач мав належне посвідчення водія, судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Республіка Азербайжан є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Частиною другою статті 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає прнписам Додатку 6 Конвенції.

Відтак однією з основних умов для визнання національного водійського посвідчення відповідної країни Україною є відповідність його приписам Додатку 6 Конвенції.

Положеннями частини 6 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що всі записи, що вносяться до посвідчення, повинні виконуватися літерами латинського алфавіту. У разі використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватись буквами латинського алфавіту.

Положеннями частини 8 додатку 7 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Отже, з аналізу наданого позивачем посвідчення водія вбачаються невідповідності вимог відображених у Додатку 6 Конвенції, а саме: всупереч вимогам частини 6 додатку 6 Конвенції, записи, що внесенні до посвідчення не виконанні літерами латинського алфавіту.

З наведеного встановлено, що національне посвідчення водія позивача не відповідає вимогам встановленим ч. 6 додатку 6 Конвенції, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 41 Конвенції таке посвідчення водія не надає йому права на керування транспортним засобом на території України.

В даному випадку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами", затвердженого постановою КМУ від 8 травня 1993 р. №340, в редакції, що була актуальна на момент виникнення спірних правовідносин, а саме із змінами внесеними Постановою КМУ від 17 лютого 2021р. № 121 «Про внесення змін до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (далі - Положення).

Відповідно до вищезазначеного пункту 30 Положення особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Отже, з аналізу пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, слідує, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, надає право на керування транспортними засобами на території України за умови наявності у водія міжнародного посвідчення водія.

Однак, всупереч даним положенням, позивач не надав, ні поліцейському, ні суду жодних доказів наявності в нього міжнародного посвідчення водія, як того вимагає чинне законодавство. Позивачем, при пред`явленні посвідчення водія, виданого Республікою Азербайджан на його ім`я, не було враховано, що його форма та зміст не відповідає вимогам даної Конвенції, а відтак і не може бути визнано державою Україна.

Посилання позивача на рішення суду у справі №296/4177/21 від 19.07.2021 як приюдиційне суд не приймає, оскільки воно прийнято щодо посвідчення НОМЕР_2 від 20.06.2011

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122,126 КУпАП).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 статті 258 КУпАП не передбачені винятки, щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення поліцейським.

Поліцейський справу щодо Алікберова А розглянув на місці зупинки транспортного засобу, та без складання протоколу, виніс постанову серії ЕАР №5741132 від 11.08.2022 про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, що повністю, узгоджується з вимогами КУпАП чинного на 11.08.2022

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому її необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст.ст. 7, 126, 247, 293 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 118-119, 122, 243-244, 246, 262, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області 1 батальйону 2 роти капрала Маслюківського Дмитра Анатолійовича, Уравління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Посвідчення на постійне місце проживання серії НОМЕР_3 , від 06.04.2014

адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський УПП у Житомирській області

1 батальйону 2-ї роти капрал Маслюківський Дмитро Анатолійович,

місце роботи: 10031, м.Житомир, вул. Покровська, 96.

Відповідач: УПП в Житомирській області ДПП України

адреса: 10031, м.Житомир, вул. Покровська, 96.адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Cуддя В. М. Шкиря