Справа № 580/3341/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року справа № 580/3341/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом від 01.07.2022 №17 про відмову позивачу в наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю війни та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні прийняти рішення згідно чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, однак відповідач відмовив йому в наданні такого статусу відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, оскільки національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Враховуючи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та у Національній поліції з 26.12.2005 по 31.01.2022, актом про нещасний випадок, свідоцтвом про хворобу та актом огляду МСЕК підтверджується, що саме під час служби в органах поліції йому встановлена 2 група інвалідності із-за травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. Отже, на думку позивача, він відповідає умовам щодо наявності інвалідності та отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач проти позову заперечив, надавши 28.09.2022 відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час. Надані позивачем документи свідчать, що інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок проходження служби в поліції, у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни. З вказаних підстав у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідно до довідки Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Національної поліції України від 31.01.2022 ОСОБА_1 у період з 26.12.2005 по 31.01.2022 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України. Із 31.01.2022 звільнений зі служби в Національній поліції України за п. 2 (через хворобу) ч. 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію (наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції від 21.01.2022 №21 о/с).

Згідно з актом №11 про нещасний випадок підполковника поліції ОСОБА_1 , затвердженого начальником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Русланом Марчуком 15.07.2020, нещасний випадок (травмування), що стався 05.05.2020 із заступником начальника управління - начальником 1-го відділу (боротьби з організованими злочинними групами та злочинними організаціями) управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України підполковником поліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби в Національній поліції України при виконанні службових обов`язків по припиненню злочину.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №3 від 14.01.2022 медична (військово-лікарської) комісія Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області здійснила медичний огляд ОСОБА_1 та встановила, що «травма, ТАК, пов`язана із виконанням службових обов`язків»; «захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції; непридатний до служби в поліції».

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №360770 позивачу 24.02.2022 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності «травма ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII.

За наслідками розгляду заяви позивача із доданими документами на засіданні комісії департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів відмовлено позивачу в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується витягом з протоколу №17 від 01.07.2022, посилаючись на те, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття - особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

Вважаючи відмову в надані позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 1 Закону №3551-XII встановлено, що Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Стаття 7 Закону №3551-XII містить перелік категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, зокрема, в абзаці першому вказано, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

В абзаці другому вказаний перелік категорій осіб, які також відносяться до їх числа. Так, відповідно до п. 2 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Отже, відповідно до вказаного закону для належності до зазначеної категорії необхідна сукупність умов: особа повинна мати інвалідність, її посада повинна відноситися до категорії начальницького і рядового складу органів вказаних вище державних органів (наприклад, органу Міністерства внутрішніх справ), причиною інвалідності має бути поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час виконання службових обов`язків.

Зважаючи на відомості про службу позивача, акт про нещасний випадок, відомості свідоцтва про хворобу та акт огляду МСЕК, якими підтверджується, що саме під час служби в органах поліції йому встановлена 2 група інвалідності із-за травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Щодо умов віднесення позивача до особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ суд урахував таке.

Суд встановив, що підставою для відмови позивачу в наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є те, що пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII не передбачено надання особам, які проходили службу в Національній поліції України статусу інвалідів війни з посиланням на лист Міністерства у справах ветеранів України №4713/02/09.4-21 від 11.05.2021.

Однак, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на лист Міністерства у справах ветеранів України №4713/02/09.4-21 від 11.05.2021 суд вважає необґрунтованим, адже вказаний документ не є нормативно-правовим актом та не може бути підставою для відмови позивачу в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Стаття Закону №3551-XII передбачає для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни не лише приналежність посади до органів Міністерства внутрішніх справ Союзу РСР, так і до інших перерахованих у ній структур. Крім того, не містить виключень про те, що служба повинна відбуватися у військовому формуванні.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, вирішуючи питання щодо надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, неповно розглянув матеріали позивача.

Положення про Міністерство внутрішніх справ України затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015 (далі - Положення).

Відповідно до п. 7 Положення МВС здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, а також заклади та установи.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі Закону №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Діяльність поліції згідно з ч. 2 ст. 1 Закону №580-VIII спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №580-VIII структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Статтею 80 Закону №580-VIII встановлено види спеціальних звань поліцейських. Так, відповідно до ч.1 вказаної статті установлюються такі спеціальні звання поліцейських:

1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; капрал поліції; сержант поліції; старший сержант поліції;

2) спеціальні звання середнього складу: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції;

3) спеціальні звання вищого складу поліції: генерал поліції третього рангу; генерал поліції другого рангу; генерал поліції першого рангу.

Суд врахував, що на дату звільнення позивача зі служби він мав спеціальне звання підполковник поліції, яке відноситься до середнього складу.

Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 №138, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за №348/30216. Зазначеним порядком передбачено, що посада заступника начальника управління апарату головних управлінь Національної поліції прирівнюється до посади першого заступника (заступника) начальника управління (підрозділу на правах управління) (поза групою і в Автономній Республіці Крим) апарату головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, місті Севастополі та на залізницях.

Отже, позивач відповідає переліку категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаному в статті 7 Закону №3551-XII.

Відмовляючи у наданні позивачу відповідного статусу, відповідач не зазначив конкретних правових і фактичних підстав відмови. Тому таке рішення не відповідає критерію обґрунтованості, є протиправним і підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити повністю.

Оскільки спірні обставини свідчать про прийняття спірного рішення на підставі неповного розгляду матеріалів позивача, для належного та ефективного способу відновлення порушеного права наявні підстави зобов`язати відповідача повторно їх розглянути з урахуванням висновку суду у цьому рішенні та прийняти обґрунтоване рішення щодо надання такого статусу.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, оформлене протоколом №17 від 01.07.2022, про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 307; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, які викладені у цьому рішенні суду.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ