Справа № 320/9442/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року № 320/9442/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що призвели до збільшення заборгованості по виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 01.07.2021 на суму 8084,66 грн., враховуючи індекс споживчих цін у 2018 -2020 роках матеріальних витрат на переписку та завданої моральної шкоди;

- стягнути на користь ОСОБА_1 суму 8084,66 грн., що утворилася за рахунок несвоєчасної виплати суми заборгованості невиплаченої пенсії за рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 №320/1313/19.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач не реагує на вимоги про виплату заборгованості на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 у справі №320/1313/19 та своєю бездіяльністю сприяє збільшенню суми виплат, внаслідок росту індексу споживчих цін в Україні та нанесенні моральної шкоди, що підтверджується неодноразовими його зверненнями до відповідача. Зазначив, що розмір заборгованості складає 109132,00 грн., однак з урахуванням індексу споживчих цін в 2018-2020 роках загальна заборгованість підвищилася на 7766,16 грн. та 277,50 грн. (матеріальні витрати на поштову кореспонденцію).

19.08.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, просив відмовити в задоволенні позову повністю. Вказав, що підставою для відтермінування виплати перерахованої пенсі позивачу слугував порядок, встановлений Постановою №103. Зазначив, що погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень.

У запереченні на відзив позивач зазначив, що відзив не стосується позовних вимог, оскільки його вимоги стосуються збільшення індексу споживчих цін за період з 01.01.2018 по 01.01.2021, збільшення заборгованості, а не про невиконання боржником рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 26.09.1996.

Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 83% до 70%, позивач звернувся до Київського окружного адміністративним позовом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 83% до 70% сум грошового забезпечення;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548; місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 01.01.2018, виходячи з 83% сум грошового забезпечення за посадою, з якої його було звільнено з військової служби, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (; місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 01 січня 2018 року з урахуванням 100 % суми підвищеної пенсії;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (ідентифікаційний код 22933548; місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 07.09.2020.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.10.2020 про виплату недоотриманих коштів у розмірі 35355,60 грн. та 17677,80 грн.

Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 03.12.2020 про виплату недоотриманих коштів у розмірі 35355,60 грн. та 17677,80 грн., та виплати загальної заборгованості у розмірі 109981,60 грн.

Листом від 30.12.2020 відповідачем повідомлено, що виплата заборгованості у розмір 109123,20 грн. буде здійснення в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Листом від 13.01.2021 відповідачем повторно повідомлено, що виплата заборгованості у розмір 109123,20 грн. буде здійснення в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 27.01.2021 про виплату заборгованості у повному розмірі із зазначенням, що заборгованість збільшилася внаслідок індексу споживчих цін у 2018-2020 роках.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон №393) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У статті 3 Закону № 393, закріплено три форми звернення пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 4 Закону №393, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону № 393 встановлено вимоги до звернення, зокрема, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики.

Згідно з пп. 17 п. 4 Положення № 280, Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 8 Закону № 393, не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до Пенсійного фонду України з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України та орган повинен надати відповідь по суті порущеного питання, не підлягає розгляду звернення, яке подається повторно від того ж громадянина з одного і того ж питання.

Так, судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про виплату його недотриманої пенсії, на що йому неодноразово листом повідомлялося, що погашення заборгованості з пенсійних виплат по рішенню суду за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 буде здійсненр в межах відповідних бюджетних призначень.

Отже, відповідачем була надана позивачу загальна відповідь щодо суті поставлених позивачем запитань, в порядку та строки, встановлені Законом України Про звернення громадян, виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених позивачем у зверненні.

На переконання суду, відповідачем надана позивачу розгорнута та обґрунтована відповідь та діючим законодавством не передбачені вимоги щодо змісту та порядку відповіді уповноваженого органу у формі поетапного розтлумачення заявнику законодавства та термінів на поставлені ним запитання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою здійснити виплату його пенсії на виконання рішення суду та виплату заборгованості.

Стосовно твердження відповідача, що погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду здійснюватиметься в межах відповідних бюджетних призначень суд зазначає наступне.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум проводиться виключно у межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Суд, в свою чергу зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб

Тобто, обраний (ефективний) спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що відповідачем не виплачено на виконання рішення суду 109132,00, однак судом встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок на виконання рішення суду та зазначені кошти обліковуються як заборгованість.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій відповідача, яка полягає у відмові виплати позивачу заборгованість пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату заборгованості та повідомив, що у випадку невиплати цієї заборгованості він буде вимушений звернутися до суду із позовною заявою про компенсацію, з урахуванням інфляції та нанесеної йому моральної шкоди.

Суд зазначає, що під час подання адміністративного позову позивач посилається лише на загальні норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та надав суду пояснення, що його вимоги не стосуються індексації суми заборгованості та компенсації втрати частини доходів.

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19) вказувала на дію принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

З огляду на відсутність посилання позивачем на норми права, які порушено відповідачем та які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне самостійно здійснити кваліфікацію правової природи відносин між позивачем та відповідачем, здійснити вибір і застосування відповідних норм права.

Так, суд зазначає, що в цій адміністративній справі розглядаються спірні правовідносини щодо виплати заборгованості пенсії із врахуванням індексу споживчих цін у 2018-2020 році.

Суд зауважує, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII ( далі - Закон №1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

За приписами частини п`ятої цієї статті індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 №1078 (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії.

Пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1-1 і 4 цього Порядку.

З наведеного випливає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації доходів громадян проводиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 числа наступного місяця за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, визначений Порядком. У разі підвищення сум доходів громадян, без перегляду їх мінімальних розмірів, місяць в якому відбулося таке підвищення вважається базовим, та в наступному місяці відбувається обчислення та нарахування нового індексу споживчих цін для провадження індексації грошових виплат. У разі якщо підвищення мінімальних розмірів виплат не спричинило зростання доходів громадян, нарахування індексації провадиться на загальних підставах.

Вказане повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 20.12.2019 у справі №201/8002/16-а, від 19.02.2020 у справі №686/9748/16-а та від 24.02.2021 у справі №398/402/17.

Разом з тим, судом встановлено, що збільшення пенсії позивача пов`язане з неправомірним її нарахуванням під час перерахунку пенсії, однак доказів невірного визначення відповідачем базового місяця, встановлення нового базового місяця чи непроведення індексації взагалі, позивачем суду не надано.

Також, суд зазначає, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до повноважень (обов`язку) пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Зазначений висновок суду узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у подібних правовідносинах у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.

Так, перерахунок пенсії позивачу, який проведено відповідачем на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі №320/1313/19, по суті є відновленням порушеного права позивача згідно з цим судовим рішенням.

Такий перерахунок не може вважатися підвищенням грошового утримання особи та не може бути підставою для проведення індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін та відповідно для встановлення нового базового місяця.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що здійснення відповідачем перерахунку пенсії на виконання рішення суду не може слугувати підставою для здійснення нового нарахування споживчих цін, зокрема 2018-2020 років для проведення індексації у зв`язку із зростанням доходів громадян, без перегляду їх мінімального розміру, оскільки фактично збільшення доходів позивача в контексті приписів законодавства про порядок підвищення пенсійного забезпечення та індексацію доходів громадян не відбулося.

Висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18.08.2021 по справ №727/7155/17.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання цих вимог, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, зокрема стосовно застосування відповідачем іншого базового місяця, здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін чи не нарахування індексації в цілому.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.