Справа № 380/7172/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7172/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Ненчук О.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мельничука Ю.І., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львова за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду до Львівської обласної прокуратури з позовом, у якому просить:

- визнати бездіяльність Львівської обласної прокуратури в частині виплати вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з прокуратури протиправною;

- стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням в розмірі 22119,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в органах прокуратури Львівської області працює з липня 2004 року. З цього час по липень 2018 року працював на різних прокурорських посадах, а з 23.07.2018 обіймав посаду прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області. Наказом прокурора Львівської області від 10.08.2020 №1352к звільнено з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12.08.2020. Звільнення відбулося відповідно до п. 19 розділу 11 Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури. Разом з цим, на день звільнення виплату вихідної допомоги, як це передбачено ст.44 Кодексу законів про працю не здійснено. Оскільки спеціальним законом (Законом України «Про прокуратуру») не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню КЗпП України. При цьому внесені зміни Законом України «Про прокуратуру» та КЗпП України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати грошової допомоги при звільненні на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, не виплативши при звільненні вихідну допомогу, відповідач допустив своїми діями дискримінацію за ознаками належності до певної професії.

Ухвалою судді від 08.09.2020 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 07.10.2020 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 22.02.2022 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 02.11.2020 продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2020 замінено прокуратуру Львівської області на Львівську обласну прокуратуру.

Ухвалою суду від 25.01.2021 зупинено провадження у справі № 380/7172/20 до набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/7173/20.

Ухвалою суду від 27.09.2022 поновлено провадження у справі № 380/7172/20.

Відповідач позову не визнав. 27.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №55664). Відповідач вказує, що наказом прокурора Львівської області від 10.08.2020 №1352К від 10.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з 12.08.2020 з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобіганння та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Відповідач вказує, що позивачем подано заяву за відповідною формою до Генерального прокурора про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та намір у зв`язку з цим пройти атестацію, однак кадровою комісією 11.06.2020 прийнято рішення №26 про неуспішне її проходження позивачем. Відповідач вказує, що ні Законом №113-ІХ, ні Законом Про прокуратуру не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Тобто цей юридичний факт (підстава) є відмінним від тих юридичних фактів (підстав), у зв`язку з якими ст.44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги. Оскільки ні спеціальними Законами України Про прокуратуру та 113-ІХ, ні ст.44 КЗпП України не передбачено виплату вихідної допомоги прокурорам, яких звільнено відповідно до підпункту 2 п.19 Розділу ІІ Закону №113-ІХ у зв`язку з неуспішним проходженням атестації прокурорам, правових підстав для її виплати в обласної прокуратури не було. У задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 21.07.2004 по 12.08.2020 працював в органах прокуратури.

Наказом від 10.08.2020 №1362к, позивача звільнено з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суті та прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12.08.2020.

Даним наказом наказано відділу фінансування та бухгалтерського обліку Львівської обласної прокуратури провести із ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства, утому числі виплатити грошову компенсацію за 127 календарних днів невикористаних відпусток.

18.08.2020 позивач звернувся до відповідача із зверненням у порядку Закону України Про звернення громадян, у якому просив вказати підстави та мотиви невиплати належної йому вихідної допомоги при звільненні.

Виконувач обов`язків начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку-головного бухгалтера листом від 20.08.2020 №18-76вн-20 повідомив позивача, що виплати при звільненні проведено відповідно до наказу прокуратури області №1352к від 10.08.2020 та довідки відділу роботи з кадрами від 10.08.2020 у місяці звільнення, в яких вказано проведення виплати грошової компенсації за 127 календарних днів невикористаних відпусток та не вказано підстав та порядку надання вихідної допомоги при звільненні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру.

Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді визначено ст. 41 Закону України Про прокуратуру.

Так, згідно з ч. 2 ст. 41 вищезазначеного Закону повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі: закінчення строку перебування на адміністративній посаді; звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

Згідно з підп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі прокуратури №113-IX від 19.09.2019 прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Водночас, за приписами статті 1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із статтею 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Суд зазначає, що ані Законом України Про прокуратуру, ані Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі прийняття рішення кадровою комісією про неуспішне проходження атестації.

Проте, Кодекс законів про працю України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Закон України "Про прокуратуру" та Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури є спеціальними законами, що регулюють правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, проте Кодекс законів про працю України регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано ті чи інші спірні правовідносини.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати вихідної допомоги звільненому прокурору, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

При цьому, суд зазначає, що внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 до Закону України Про прокуратуру та в Кодекс законів про працю України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.

Закон України "Про прокуратуру" встановлює обмеження лише щодо непоширення положень законодавства про працю щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Внесені зміни в Кодекс законів про працю України стосуються обмежень щодо застосування положень ч. 2 ст. 40, ст.ст. 42, 42-1, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу.

При цьому, застереження щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні чинне законодавство не містить.

Як видно зі змісту від 10.08.2020 №1352к Про звільнення ОСОБА_1 , позивача звільнено на підставі підп. 2 п. 10 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є ст. 44 Кодексу законів про працю України.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 цього Кодексу).

Суд також звертає увагу на те, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні.

Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав.

Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом, з виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20, від 24 червня 2021 року у справі № 420/4877/20, від 07 липня 2021 року у справі № 140/727/20, від 22 липня 2021 року у справі № 300/2000/20, від 09 вересня 2021 року у справі № 640/25350/19.

Визначаючись з приводу обраного позивачем способу захисту прав шляхом визнання протиправними дій щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги при звільненні, суд зазначає, що дії є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, які виражаються у прийнятті рішень або інших активних формах здійснення наданих повноважень, у зв`язку із чим в подальшому виникає публічно-правовий спір. У свою чергу, бездіяльність є формою пасивної поведінки.

Оскільки відповідач не здійснено жодних дій щодо нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, то Львівською обласною прокуратурою допущено протиправну бездіяльність.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

З приводу позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні, то суд зазначає наступне.

За правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), середній заробіток працівника визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку).

Згідно з абз. 3 п. 8 вказаного Порядку у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно із абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до наявної у справі довідки Львівської обласної прокуратури від 19.08.2020 №1-1276 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 1028,81 грн.

Згідно довідки про розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати, яка розрахована виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача 12.08.2020 з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Прокуратури Львівської області від 19.08.2020 №18-1276, середньомісячна заробітна плата становить 22119,42 грн.

З урахуванням наведеного сума вихідної допомоги, яку належить виплатити позивачеві, складає 22119,42 грн., тобто у розмірі середнього місячного заробітку (у відповідності до ст. 44 Кодексу законів про працю України).

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом стягнення з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 22119,42 грн.

Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 244-246, 250, 255, 262, 295, п. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Стягнути з Львівської обласної прокуратури (; місцезнаходження: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, буд.17/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 22119 (двадцять дві тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 42 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської обласної прокуратури (; місцезнаходження: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, буд.17/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 840 (вісімсот сорок) гривень 40 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.10.2022.

Суддя Потабенко В.А.