Справа № 280/3195/22
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Справа № 280/3195/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Гавриш А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ),

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Управління щодо обчислення розміру пенсії позивача без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та дії щодо незарахування у подвійному розмірі до загального стажу періоду її роботи з 28.11.1994 по 02.01.2001;

- зобов`язати Управління призначити та виплатити позивачу пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та із зарахуванням у подвійному розмірі до загального стажу періоду її роботи з 28.11.1994 по 02.01.2001 з 27.01.2022 із урахуванням різниці, що вже була виплачена;

- визнати протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019,2020,2021 роки;

- зобов`язати Управління виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019,2020,2021 роки.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Вельможко А.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 18.02.2022 серія АР №1086030.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 01.12.2002 позивачу була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) як працівнику охорони здоров`я. Проте, пенсію позивач не отримувала, оскільки 01.01.2004 працевлаштувалась за професією, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. 26.01.2022 позивачу виповнилось 60 років і на цей час вона мала необхідну кількість років загального стажу, тобто набула права на призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), тому 27.01.2022 звернулась до відповідача за її призначенням. Разом із тим, всупереч статті 40 Закону №1058-IV пенсію за віком позивачу було призначено не із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки, а із застосуванням показника за 2014-2016 роки. Позивач вважає, розмір пенсії має бути розрахований із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки право на пенсію за Законом №1058-IV у позивача виникло вперше. Крім того вважає, що позивачу протиправно не виплачено грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, оскільки до звернення за призначенням пенсії за віком позивач виплати пенсії не отримувала. Також вважає, що період з 28.11.1994 по 02.01.2001 позивача за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного бюро підлягає зарахуванню у подвійному розмірі у відповідності до статті 60 Закону №1058-IV. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

15.06.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що з 01.12.2002 позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1058-IV з урахуванням вимог Закону №1788-XII. 27.01.2022 позивач звернулася до Управління із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за віком, в якій зазначив, що раніше йому була призначена пенсія за вислугу років. Зазначає, що пільги дострокового виходу на пенсію за вислугу років визначаються пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, а розмір пенсії визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону №1058-IV, отже позивач помилково вважає, що пенсія за вислугу років та пенсія за віком є різними видами пенсії. З посиланням на положення ч.3 ст.45 Закону №1058-IV зазначає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, отже позивача переведено на пенсію за віком з 27.01.2022, при цьому застосовано показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2014-2016 рік, який враховувався під час попереднього перерахунку попереднього виду пенсії з 01.03.2019. Таким чином, відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки при переведенні з одного виду пенсії на інший, оскільки такий показник може бути застосований лише при первинному призначенні пенсії у 2022 році. Щодо позовних вимог про виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 18.06.2021 у справі №328/1620/17, від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а (2-а/175/86/16); від 28.04.2020 у справі №678/941/17; від 27.11.2018 у справі №328/1619/17(2-а/328/80/17) та від 22.02.2018 у справі №310/3774/17 зазначає, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV у зв`язку з тим, що позивач перебувала на обліку в Управлінні та їй було призначено у 2002 році пенсію за вислугу років. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Управлінні, з 01.12.2002 позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я на підставі пункту «е» ст.55 Закону №1788-XII.

Сторони не заперечують, що з 01.01.2004 позивач переведена на роботу за спеціальністю, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим з лютого 2004 виплата пенсії за вислугу років призупинена.

У зв`язку із досягненням пенсійного віку 60 років, 27.01.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком.

З 27.01.2022 позивачу призначена та виплачується пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV.

На відповідний адвокатський запит представника позивача, Управління листом від 23.02.2022 №0800-0205-8/16178 повідомило, що з 01.12.2003 на підставі особистої заяви ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років. Оскільки після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 переведено на роботу за спеціальністю, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим з лютого 2004 виплата пенсії за вислугу років призупинена. Пенсія за вислугу років за період з 01.12.2003 по 31.01.2004 у розмірі 306,30 грн. була перерахована ОСОБА_1 у січні 2004 року через поштове відділення. 27.01.2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою щодо переходу на інший вид пенсії. Оскільки у даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, тому при перерахунку пенсії застосовується показних середньої заробітної плати, який враховувався під час перерахунку попереднього виду пенсії. Законних підстав для обчислення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати за 2019-2021 роки не має. Щодо виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 з 01.12.2003 була призначена пенсія за вислугу років, тому для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі 10 пенсій законних підстав не має. Щодо не зарахування у подвійному розмірі періоду роботи з 28.11.1994 по 02.01.2001 у патологоанатомічному бюро повідомлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Період перебування осіб, які працюють у вищезазначених закладах, у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років зараховується до стажу роботи в одинарному розмірі. Пільгове зарахування проводиться на підставі записів у трудовій книжці працівника та з урахуванням довідки, виданої установою про те, що жінка не перебувала у відпустці по догляду за дитиною. З 28.11.1994 по 02.01.2001 ОСОБА_1 працювала в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь». Для пільгового зарахування стажу за вказаний період ОСОБА_1 надала довідку КНП «Міська лікарня №4» ЗМР від 12.01.2022 №01-16/337, яке не являється правонаступником комунального закладу «Медсанчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь», а є тільки зберігачем архівів та йому надано право видачі копій документів, які знаходяться в архіві лікарні.

Не погодившись з такою позицією Управління, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача на підставі поданих сторонами письмових доказів, наявних в матеріалах справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст.2 Закону №1058-IV перший рівень у системи пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст.10 Закону №1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Отже, Законом №1058-IV передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 2 ст.40 Закону №1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з п.2, 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV (у редакції на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

Водночас, ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, первинно позивачу було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до ст.55 Закону №1788-XII, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 27.01.2022 після досягнення віку 60 років.

Враховуючи викладене, застосування відповідачем до спірних правовідносин положень ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV є безпідставним.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону №1788-XII, з 01.01.2004 здійснюється на підставі Закону №1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено положеннями Закону №1788-XII.

При цьому ст.9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №562/557/17 (провадження №К/9901/34004/18) та від 11.09.2019 у справі №213/1226/16-а (провадження №К/9901/42455/18).

Крім того, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №876/5312/17 (№577/2576/17) (Провадження №11-731апп18), згідно з якою у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що відбулось переведення з одного виду пенсії на інший, призначені на підставі норм одного Закону (Закону №1058-IV), та зазначає, що на момент первинного призначення позивачу пенсії за вислугу років Закон №1058-IV не містив норми статті 114 «Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників», оскільки Закон №1058-IV було доповнено даною нормою Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII (набрав чинності з 11.10.2017).

Відтак, посилання відповідача на те, що призначена позивачу пенсія за вислугу років регулюється нормами Закону №1058-IV, є безпідставними.

Підсумовуючи викладене, та враховуючи те, що позивачу первинно призначено пенсію відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернулася вперше після досягнення пенсійного віку 60 років, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з метою належного захисту порушеного права у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити з 27.01.2022 позивачу пенсію за віком з урахуванням частини 2 статті 40 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019-2021 роки, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Оцінюючи наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191) встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Верховний Суд в постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а вказав, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII. Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. Колегія суддів вважала вірним висновок суду першої інстанції, що основною умовою, з якою законодавець пов`язує наявність права на грошову допомогу, є факт роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених статтею 55 Закону №1788-XII, саме в день досягнення пенсійного віку. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

У справі № 200/854/19-а колегія суддів Верховного Суду погодилась з тим, що норма пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV в певній мірі допускає різночитання, проте Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. В цьому випадку, на переконання колегії суддів, норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

За встановленими судом у даній справі обставинами, позивач з 01.12.2003 позивач реалізувала своє право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, в припинення виплати пенсії відбулось з лютого 2004 року у зв`язку з працевлаштуванням позивача на посаду, що дає право на отримання такого виду пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач втратила право на зазначену грошову допомогу, а тому відповідні позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зарахування періодів роботи позивача з 28.11.1994 по 02.01.2001 до її стажу у подвійному розмірі, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно із ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

У трудовій книжці позивача містяться записи №5-6, відповідно до яких позивач у період з 28.11.1994 по 02.01.2001 працювала в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного відділення.

У відзиві на позовну заяву позивач не наводить аргументів щодо підстав не зарахування періоду роботи позивача в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного відділення у подвійному розмірі, однак з відповіді від 23.02.2022 №0800-0205-8/1617 на відповідний адвокатський запит представника позивача вбачається, що спірний стаж не зарахований у подвійному розмірі у зв`язку з тим, що для пільгового зарахування стажу за вказаний період позивач надала довідку КНП «Міська лікарня №4» ЗМР від 12.01.2022 №01-16/337, яке не являється правонаступником комунального закладу «Медсанчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь», а є тільки зберігачем архівів та йому надано право видачі копій документів, які знаходяться в архіві лікарні.

Суд зазначає, що основним документом, що з відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, за загальним правилом основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Інші документи на підтвердження трудового стажу надаються за відсутності трудової книжки або відповідних записів.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить чіткі записи про період роботи позивача з 28.11.1994 по 02.01.2001 в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного відділення.

Крім того, на підтвердження вказаного періоду роботи позивачем надано довідку від 12.01.2022 №01-16/337, видану Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради, яке згідно з наказом управління охорони здоров`я Запорізької міської ради від 04.07.2008 №283 є зберігачем архівних документів комунального закладу «Медсанчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь».

Даною довідкою підтверджується, що у період роботи в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» відповідно до особистих рахунків позивачу заробітна плата нараховувалась постійно щомісяця. У вказаний період відпустка по догляду за дитиною не оформлювалась. Листка непрацездатності по вагітності на збереження в архів не надходило.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи» від 24 грудня 1993 року № 3814-XII, архівна установа, архів, архівний підрозділ, архівний відділ - це відповідно установа чи структурний підрозділ, що забезпечує облік і зберігання архівних документів, використання відомостей, що в них містяться, та формування Національного архівного фонду і/або здійснює управління, науково-дослідну та інформаційну діяльність у сфері архівної справи і діловодства.

Відповідно до положень статті 23 цього Закону до системи архівних установ тож входять архівні підрозділи комунальних підприємств.

За змістом статті 31 цього Закону у разі ліквідації або реорганізації державних органів, органів місцевого самоврядування, державних і комунальних підприємств, установ та організацій документи, що нагромадилися за час їх діяльності, передаються ліквідаційною комісією (ліквідатором) правонаступникам у порядку, встановленому Міністерством юстиції України, із збереженням відповідної форми власності на зазначені документи, а у випадках відсутності правонаступників - відповідним державним архівним установам або іншим місцевим архівним установам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що діяльність Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради щодо зберігання архівних документів комунального закладу «Медсанчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» відповідає діяльності архівної установи, а тому допускає видачу довідок з використанням відомостей, що містяться у відповідній архівній документації.

Отже, неврахування відповідачем відомостей, що зазначені в довідці від 12.01.2022 №01-16/337, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради, є безпідставним.

Крім того, до довідки від 12.01.2022 №01-16/337 Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради також додано копію архівного документа Особиста карточка форми П-2 за період трудової діяльності позивача в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь», згідно якого позивач має дітей 1983 та 1984 років народження.

Також судом встановлено, що позивачем подавались до Управління свідоцтва про народження дітей до заяви про призначенні пенсії за вислугу років, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії від 01.12.2003.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував період трудової діяльності позивача з 28.11.1994 по 02.01.2001 в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного відділення до стажу роботи позивача в подвійному розмірі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1984,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління в розмірі 992,40 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування у подвійному розмірі до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.11.1994 по 02.01.2001 в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного відділення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 27 січня 2002 року ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та із зарахуванням у подвійному розмірі до страхового (трудового) стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 28.11.1994 по 02.01.2001 в Медсанчастині «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» за професією лаборанта-гістолога патолого-анатомічного відділення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 03.10.2022.

Суддя М.О. Семененко