Справа № 522/4606/14-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 р.м. ОдесаСправа № 522/4606/14-а

Категорія: 109020000 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 27.10.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (далі ДКВ ОМР) про визнання дій неправомірними.

1. визнати дії ОМР, ДКВ ОМР незаконними:

у частині внесення до юридичного документа неправдивих відомостей:

а) висновок ОСОБА_2 від 14 лютого 2000 року №64, підписаний начальником управління земельних ресурсів Пастушенко П.П., який зробив неправдивий висновок "про можливість передачі у приватну власність громадянки ОСОБА_2 земельної ділянки", в якій записав неправдиві відомості про те, що: "претензій з боку суміжних землекористувачів щодо меж земельної ділянки НІ";

б) висновок ОСОБА_3 (без дати та номеру видання) підписаний начальником управління земельних ресурсів Пастушенко П.П., який зробив неправдивий висновок "про можливість передачі у приватну власність громадянки ОСОБА_2 земельної ділянки", в якій записав неправдиві відомості про те, що: "претензій з боку суміжних землекористувачів щодо меж земельної ділянки НІ";

в) в акті гр. ОСОБА_2 (без дати та без номера реєстрації, без підписів представників та землекористувачів) "про встановлення в натурі меж земельної ділянки, виданого для дачного та гаражного будівництва, який знаходиться в користуванні ОСОБА_2 записані неправдиві відомості: "проведено обстеження та встановлення в натурі меж земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_2 у присутності представників міськради Пастушенко П.П., суміжних землекористувачів: ОСОБА_4 , Акулян, Леффі, Муленсон", "в натурі кордону земельної ділянки закріплені межовими знаками, і всі присутні при складанні цього акта ознайомлені з ними і ніяких заперечень - не заявили";

г) у заяві ОСОБА_2 "про бажання приватизувати..." вказані прізвища суміжних землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не заперечують проти приватизації, але без підписів, тобто відомості, записані у цій заяві - неправдиві.

2. Визнати неправомірними дії відповідачів:

а) у частині незаконного оформлення документації та незаконної видачі державних актів на земельні ділянки суміжним землекористувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , так як існувала не скасована ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 26 квітня 1999 року, винесене з метою забезпечення позову ОСОБА_1 "про накладення арешту на ділянки її" сусідів;

б) у частині зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 з дачного будівництва на обслуговування житлового будинку, оскільки існувало (і існує) правове обмеження на зміну цільового призначення земельної ділянки та порушення відповідачами процедури зміни цільового призначення земельної ділянки та відсутність при оформленні зміни цільового призначення у ОСОБА_8 первинного державного акту на землю.

3. Визнати дії відповідачів неправомірними:

а) у частині використання (ніким не підписаного та неоформленого належним чином акта для гр. ОСОБА_2 "про встановлення натури кордонів земельної ділянки" (без номера реєстрації та без дати видання та без підписів зазначених в акті осіб: одеське міське земельне кадастрове бюро, управління земельних ресурсів, представник міської ради ОСОБА_9 та навіть власника землі ОСОБА_2 ).У цьому акті зазначено прізвище ОСОБА_9 , як представника Одеської міськради, але підпис ОСОБА_9 на цьому акті ВІДСУТНІЙ, як і підписи інших суміжних землекористувачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Муленсон;

б) щодо використання при оформленні державного акту заяви ОСОБА_8 від 29 червня 2000 року, що містить у цій заяві неперевірене відповідачами твердження: "що у ОСОБА_8 немає суміжних землекористувачів". Акт "про встановлення меж у натурі земельної ділянки виданої ОСОБА_12 " відсутній, так і відсутні висновки (висновки управління земельних ресурсів) "про можливість передачі в приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки.".

4. Визнати дії відповідачів неправомірними щодо не складання при оформленні документації на приватизацію: акта про встановлення в натурі меж земельної ділянки на ділянку ОСОБА_3 , акта про встановлення в натурі меж земельної ділянки на ділянку ОСОБА_8 та висновку управління земельних ресурсів про можливість передачі у приватну власність гр. ОСОБА_8 земельної ділянки.

5. Визнати неправомірними дії відповідачів, які незаконно прийняли від ОСОБА_8 заяву від 29 червня 2000 року "про бажання приватизувати..", в якому друкованими літерами ОСОБА_7 записав і жодними документами не підтвердив, "що у ОСОБА_8 суміжних землекористувачів - НЕМАЄ", приватизації без документів, що підтверджують "відсутність у Бондаря ВІ суміжних землекористувачів", оскільки фактично насправді у суміжного з позивачем землекористувача ОСОБА_8 є ТРИ суміжних землекористувача: ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , згода у яких ОСОБА_8 - не отримував, що є незаконним.

6. Визнати дії відповідачів незаконними:

- у частині незаконної зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_7 ;

- у частині незаконної видачі ОСОБА_8 державного акту: без встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_8 , з підписами на акті уповноважених посадових осіб: одеського міського земельного кадастрового бюро, управління земельних ресурсів, представника одеської міськради ОСОБА_9 та суміжних землекористувачів ОСОБА_8 : ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , - як було зроблено в інших суміжних землекористувачів ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

7. Визнати дії відповідачів неправомірними щодо прийняття такої заяви у Котинян від 10 лютого 2000 року "про бажання приватизувати свою земельну ділянку", на якій відсутні підписи її сусідів суміжних землекористувачів: на цій заяві вказані прізвища суміжних землекористувачів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які нібито не заперечують приватизацію зазначеної земельної ділянки в існуючих межах. Однак підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - ВІДСУТНІ, а інші суміжні землекористувачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_11 взагалі не вказані.

8. Стягнути 10 тисяч гривень з кожного відповідача за завдання позивачу моральної шкоди, оскільки відповідачі з 1998 року до теперішнього часу (16 років чекаю) не розглянули заяву позивача "про бажання приватизувати земельну ділянку", та не дали на цю заяву свою письмову згоду або письмову вмотивовану відмову. А в цей же час відповідачі моїм сусідам: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 незаконно оформили та незаконно видали державні акти на їхні земельні ділянки в обхід Закону та в обхід позивача та оформили рішення міськради на видачу державних актів за 10-30 днів з дня подання сусідами заяви.

Ці незаконні дії відповідачів свідчать про дискримінацію позивача, з метою вимагання хабара і це завдало позивачу моральної шкоди - моральні та фізичні страждання, заподіяні діями (бездіяльністю) відповідачів, які зазіхали на належні мені, як громадянинові України та в силу закону України нематеріальні блага, та порушили особисті немайнові права позивача та порушили майнові права, як громадянина України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року провадження у справі було зупинено до розгляду по суті Одеським окружним адміністративним судом справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОМР, ДКВ ОМР про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання незаконним державного акту на земельну ділянку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року поновлено провадження у справі.

20 березня 2020 року представник ОМР Голуб А.С. подав клопотання про зупинення провадження у справі для надання сторонам часу для примирення до 03 липня 2020 року.

04 березня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача, відповідно якого підтримала клопотання представника ОМР про зупинення провадження по справі у зв`язку з проведення процедури мирового урегулювання спору.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2020 року провадження у справі було зупинено 23 липня 2020 року для примирення сторін.

23 липня 2020 року надійшли два клопотання про зупинення провадження у справі від представника відповідача Голуб А.С. та представника третьої особи Коваль І.В., які обґрунтовані з посиланням на можливе врегулювання спірних відносин мирним шляхом та подальше виконання умов мирової угоди від 06 травня 2020 року до 30 листопада 2020 року.

У судове засідання 23 липня 2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року у цій справі провадження у справі було зупинено до 30 листопада 2020 року.

30 червня 2021 року від представника ОМР надійшло клопотання про закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, у зв`язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим, а отже не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування наведеного клопотання представник ОМР зазначила, що предметом спору у даній справі є дії ОМР, ДКВ ОМР щодо звернень третіх осіб (суміжних землекористувачів ОСОБА_1 ) з метою приватизації земельних ділянок, які позивач вважає неправомірними. При цьому, в обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає про те, що оскаржуваними діями відповідачів порушено її право як суміжного землекористувача на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яке вона не може реалізувати з 1998 року.

Тобто, основною метою звернення до суду із цією позовною заявою ОСОБА_1 вбачає захист її цивільного права на приватизацію земельної ділянки, що вочевидь не може бути предметом розгляду в рамках адміністративної справи та є підставою для закриття провадження у справі. З наведеного, на думку представника міської ради, існує очевидний спір про цивільне право, оскільки предметом розгляду в цій справі є не стільки дії органів місцевого самоврядування як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес ОСОБА_1 в усуненні перешкод у відведенні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОМР, ДКВ ОМР, про визнання дій неправомірними закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року у зв`язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що не отримувала копію клопотання відповідача про закриття провадження у справі, про наявність останнього дізналася лише з ухвали суду першої інстанції від 12 жовтня 2021 року. Також, ОСОБА_1 зазначає, що не отримувала копії ухвали про поновлення провадження у справі від 30 листопада 2020 року та не була повідомлена про розгляд справи, призначений на 27 жовтня 2021 року.

Також апелянт зазначає, що 12 жовтня 2021 року подала клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу, яке було незаконно відхилено судом першої інстанції, незважаючи на додані до клопотання медичні документи.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що з вини Приморського районного суду за 8 років дана справа так і не розпочата до розгляду по суті, порушуючи встановлене ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції право доступу до суду для захисту своїх прав та інтересів.

При цьому, і відповідачі 8 років не заперечували проти розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, і лише 2021 році заявили клопотання про закриття провадження у справі.

У відзиві ОМР на апеляційну скаргу зазначено, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою, прийнятою об`єктивно, з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи, із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись із позовом у цій справі ОСОБА_1 має намір захистити власне цивільне право як суміжного землекористувача земельних ділянок, належним третім особам, щодо яких суб`єктами владних повноважень були вчинені оскаржувані дії.

У той же час, позовна заява у цій справі не містить жодного посилання на те, що відповідачами були прийняті владні рішення чи дії стосовно позивача, що є одним з критеріїв віднесення спору до адміністративної юрисдикції.

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, діями суб`єкта владних повноважень і ці наслідки пов`язані з поновленням порушеного цивільного права позивача, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 3, 5, 19, 243, 248 КАС України, ст.ст. 15, 16, 19, 21 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

За приписами п.7 ч.1 ст. 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала правову позицію з приводу визначення предметної юрисдикції, наприклад у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 183/2196/13-а зазначила, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цьому рішенні було роз`яснено, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели рішення чи управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отож, визначальним для правильної оцінки характеру спірних правовідносин за таких обставин є з`ясування суті оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень, які саме правовідносини виникли з підстав його прийняття.

Оцінюючи доводи позовної заяви ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що фактичною підставою звернення до суду стали протиправні, на думку позивача, дії відповідачів, за результатами яких суміжні землекористувачі, сусіди, незаконно отримали державні акти на свої земельні ділянки.

У якості іншої підстави позивач вказує про захват частини її земельної ділянки.

Таким чином, позовні вимоги позивача фактично спрямовані на усунення перешкод у реалізації свого права на користування земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності.

Згідно ст. 2 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.ч.9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (..) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Стаття 152 ЗК України визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічну норму закріплено у ч.1 ст. 19 ЦПК України, яка передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді, і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, (…), їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, (…), якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що позовні вимоги пов`язані з інтересом позивача щодо належного користування/володіння земельною ділянкою, спір в цій частині не є публічно-правовим та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №821/1165/14.

Отже, за суб`єктним складом та предметом позову цей спір є приватноправовим і підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процесуального права, колегією суддів не встановлено визначених ч.3 ст. 317 КАС України порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.