Справа № 752/3943/22
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/3943/22
Провадження № 2-а/752/304/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Ярослава Павловича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Я.П., Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Я.П. серії 1КІ № від 02.02.2022 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700,00 грн. за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП за порушення правил зупинки, стоянки, паркування автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Володимирській в м. Києві. Позивач із зазначеною постановою не погоджується, вважає її безпідставною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, 02.02.2022 року позивач дійсно припаркувала свій автомобіль по вул. Володимирській в м. Києві. Побачивши знак платної стоянки, вона вийшла із автомобіля аби здійснити оплату за паркування. Однак, вона не знайшла ні паркувального автомату, ні платіжних пристроїв, ні інформації про способи та порядок оплати вартості послуг з користування зазначеним майданчиком для платного паркування. Не знайшовши жодного способу для оплати послуг паркування, позивач вирішила повернутись до автомобіля та перепаркувати його в іншому місці. Повернувшись до автомобіля, позивач побачила на лобовому склі автомобіля повідомлення про притягнення її до відповідальності за несплату паркування транспортного засобу. Позивач вважає, що в її діях відсутнє будь-яке правопорушення, а притягнення до адміністративної відповідальності є протиправним та порушує її майнові права, в зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить скасувати зазначену постанову, а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В травні 2022 року до суду від представника відповідача Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що викладені у позові твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. На позивачку було правомірно накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, оскільки, позивачем було порушено п.п. 5.43, 7.14 Правил дорожнього руху, та оскаржувана постанова відповідає вимогам. Доказів неправомірної поведінки головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Я.П., - не надано, а приймаючи оскаржувану постанову, інспектор з паркування реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2022 року, справу було залишено без розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2022 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У вересні 2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на відсутність в її діях складу правопорушення та безпідставність оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Спір у даній справі виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 02.02.2022, складену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончаруком Я.П., незаконною у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не відповідає дійсності, не ґрунтується на жодному доказі та складена з порушенням вимог чинного законодавства.

Встановлено, що постановою головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Я.П. серії 1КІ № від 02.02.2022 року, позивача було визнано винною у порушенні п. 5.53, 7.14 Правил дорожнього руху, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 700 грн.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що інспектором з паркування Гончаруком Я.П. в режимі фото/відеозйомки зафіксовано, що транспортний засіб «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 02.02.2022 о 13-03 год. у м. Києві по вул. Володимирській (від бульвару Шевченка до вул. Хмельницького) було розміщено на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Прийнято по справі рішення застосувати до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 700 грн.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, а також надані сторонами фотокартки припаркованого позивачем транспортного засобу, на підставі чого судом було встановлено наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до примітки до статті 152-1 КУпАП під несплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти несплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення в цій статті, в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки, є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Відповідно до частини 1 статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксацїї обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Згідно з пунктом 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342, користувач зобов`язаний розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки.

Як вбачається з матеріалів фотофіксації, транспортний засіб «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано за позивачем, розміщено на майданчику для платного паркування по вул. Володимирській в м. Києві.

Також, як вбачається з матеріалів фотофіксації, позивачкою у порушення вимог пункту 26 Правил паркування транспортних засобів не було розміщено під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Згідно з пунктом 14 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1342, відведені майданчики для платного паркування повинні обов`язково бути обладнані паркувальними автоматами, платіжними пристроями та/або інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.

Як вбачається з матеріалів фотофіксації, майданчик для паркування облаштований інформаційним знаком про вартість послуг, спосіб та порядок їх оплати.

Враховуючи викладене, твердження позивачки «на майданчику або в межах видимості, відсутній інформаційний знак про способи та порядок оплати з користування майданчиком» не відповідає дійсності.

Разом з тим, пункт 29 Правил паркування транспортних засобів передбачає такий спосіб оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування як за допомогою засобів мобільного зв`язку, функціонування якого і забезпечено у повному обсязі.

Таким чином майданчик для паркування обладнаний відповідно до вимог законодавства України та містить інформацію про способи оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування.

Також, як вбачається з матеріалів фотофіксації, транспортний засіб зафіксовано із 13-02 год. по 13-17 год. Отже, транспортний засіб був розташований на майданчику для паркування більше 10 хв. без належної оплати.

Враховуючи те, що матеріали фотофіксації містять інформацію про обставини події та підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення, вони мають розглядатися судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

Враховуючи викладене, головним інспектором повністю дотримані норми чинного законодавства України при винесені оскаржуваної постанови.

Суд вважає, що твердження позивача про незаконність та безпідставність винесення постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, є хибними та такими, що повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на відсутність в її діях складу правопорушення, однак, ці твердження повністю спростовуються наявними у справі доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Доводи позивача про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, на думку суду, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а винність позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, суд вважає доведеною та підтвердженою матеріалами наявними у справі.

Пояснення, викладені позивачем на обґрунтування позовних вимог, суд оцінює критично, а позиція зайнята позивачем щодо невизнання своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, на думку суду, пов`язана з її захистом, однак, розцінюється судом як спроба уникнути від адміністративної відповідальності.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, по. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, суд вважає, що головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончаруком Я.П. постанову серії 1КІ № від 02.02.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача було винесено обґрунтовано і на законних підставах, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись Законом України «Про дорожній рух», статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Ярослава Павловича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Чередніченко