Справа № 640/12487/22
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/12487/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в особі державного виконавця Харитоненко Катерини Вікторівни, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.07.2022 в рамках виконавчого провадження ВП № 64562780;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 26.07.2022, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 64562780;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2022 ВП № 69521256.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору були прийняті державним виконавцем без належних на те підстав, адже в межах виконавчого провадження не було стягнуто суму боргу за виконавчим документом, державний виконавець не вчиняв дій з примусового виконання виконавчого документа, а стягувач відкликав (заява про повернення виконавчого документа) виконавчий документ. Отже, станом на час відкликання виконавчого документу стягувачем, фактичного виконання виконавчого документу не відбулось, а тому, позивач вважає, що і підстави для нарахування та стягнення виконавчого збору відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2022 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2022 відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 08.09.2022. Витребувано у відповідача завірені належним чином матеріали ВП № 64562780 та № 6952125.

У судовому засіданні 08.09.2022 судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

08.09.2022 до суду від відповідача надійшов лист, згідно змісту якого, Подільським відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на виконання ухвали суду від 01.09.2022 у справі № 640/12487/22, завірені належним чином копії виконавчих проваджень та відзив на позовну заяву направлено до суду 07.09.2022 рекомендованим листом.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 17.09.2020 Подільським районним судом міста Києва було винесено заочне рішення по справі № 758/15913/16-ц за позовом ОСОБА_2 (стягувач) до ОСОБА_1 (боржник) про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначеним Рішенням було ухвалено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 16.07.2014 року у розмірі 50000 доларів США - сума основного боргу, 565644 грн. 61 коп. - проценти за користування позикою та 832 долари СІ ПА ЗО центів - сума 3% річних, що разом складає 50832 долари США 30 центів та 565644 грн. 61 коп. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 6890 грн. 00 коп. В задоволенні решти вимог - відмовити.

14.12.2020 Подільським районним судом міста Києва було видано стягувану виконавчий лист № 758/15913/16-ц.

18.02.2021 на підставі заяви стягувача про примусове виконання, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Харитоненко Катериною Вікторівною було видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64562780.

18.07.2022 до відповідача від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа, що було зафіксовано в Автоматизованій системі виконавчого провадження в розділі «Інші документи». В зазначеній заяві про повернення виконавчого документа стягувач на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», просив повернути виконавчий документ без виконання.

26.07.2022 відповідач, в особі Державного виконавця Харитоненко К.В., видав постанову про повернення виконавчого документа стягувану. В зазначеній постанові державний виконавець постановив повернути виконавчий документ, а саме, виконавчий лист, стягувачу. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Виділити в окреме виконавче провадження постанову видану Подільським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), про стягнення виконавчого збору від 26.07.2022 № 64562780.

У той же день, 26.07.2022, відповідачем, в особі державного виконавця Харитоненко К.В., видано постанову про стягнення виконавчого збору, в якій постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі: 5083,23 долари США.

28.07.2022 відповідачем, в особі державного виконавця Харитоненко К.В., видано постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, в якій зазначено, що під час винесення постанови про стягнення виконавчого збору № 69521256 від 26.07.2022, допущено описку в сумі яка підлягає стягненню з боржника. Постановлено: « 1. Внести виправлення до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 28.07.2022: а саме, в пункт перший постановляючої частини постанови, замінити: стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 5083,23 долари США, на вірно: стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 5083,23 долари США та 56564,46 гривень. 2. Постанову про виправлення помилки в процесуальному документі вважати невід`ємною частиною постанови про стягнення виконавчого збору № 69521256 від 26.07.2022.

28.07.2022 року відповідачем, в особі державного виконавця Харитоненко К.В., видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69521256 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 64562780, виданої 26.07.2022 щодо стягнення з позивача на користь відповідача виконавчого збору у розмірі 5083,23 долари США (ШО) та 56564,46 грн.

Разом з даною постановою, в рамках виконавчого провадження ВП № 69521256, відповідачем видано також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої, постановлено визначити для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження загальною сумою 195,30 грн.

02.08.2022 стягувачем подано заяву на примусове виконання рішення Приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Жаботинському Івану Володимировичу. Додатком до заяви є оригінал виконавчого листа.

02.08.2022 року на підставі даної заяви стягувача, приватним виконавцем видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69546991, відповідно до якої постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 758/15913/16-ц виданого 14.12.2020 року Подільським районним судом міста Києва (суддя О. В. Васильченко) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16.07.2014 року у розмірі 50000 доларів США - сума основного боргу, 565644 грн. 61 коп. - проценти за користування позикою та 832 долари США ЗО центів - сума 3% річних, що разом складає 50832 долари США 30 центів та 565644 грн. 61 коп. Зобов`язати боржника, протягом п`яти робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 242451,06 грн. (двісті сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят одна гривня 06 копійок).

У рамках виконавчого провадження ВП № 69546991, видано постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою розраховано основну винагороду приватного виконавця і постановлено до стягнення на користь приватного виконавця основну винагороду приватного виконавця в сумі 242451.06 грн. (двісті сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят одна гривня 06 копійок).

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, в особі державного виконавця Харитоненко К.В., щодо протиправного, на думку позивача, винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 64562780 виданої 26.07.2022 без реального досягнення результатів виконавчого провадження, що потягнуло за собою протиправне, на думку позивача, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 69521256 та вчинення в рамках даного провадження дій, звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом № 1403-VIII, визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до норм частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (попередня редакція).

Слід звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 № 2475-VIII (набрав чинності 28 серпня 2018 року), у частині 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Так, частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до змісту пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Така заява, як стверджує позивач та копія якої міститься в матеріалах справи, була подана до відповідача згідно норм ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачем 18.02.2022.

За правилами частини п`ятої вказаної статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що в межах виконавчого провадження не було стягнуто суму боргу за виконавчим документом, державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання виконавчого документа, а стягувач відізвав виконавчий документ, який, в подальшому був виконаний приватним виконавцем, та який стягнув суму винагороди за його виконання. Тож, позивач наголошує на тому, що станом на час відкликання виконавчого документу стягувачем, фактичного виконання виконавчого документу - не відбулося, тому, і підстави для нарахування виконавчого збору - відсутні.

Суд наголошує на тому, що для стягнення виконавчого збору необхідна сукупність таких обставин, як, виконання судового рішення має бути примусовим, виконавцем мають бути вжиті заходи з такого примусового виконання рішення, та, як результат, внаслідок дій виконавця з примусового виконання рішення має відбутися повне або часткове виконання рішення.

У даному ж випадку, оскільки виконавчий документ було повернуто без фактичного виконання, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди про що свідчать положення частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Слід зазначити, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Так, виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто, є державним збором (платою) за таку процедуру.

Суд наголошує на тому, що за своїм призначенням, виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, якщо такі заходи призвели до виконання рішення. Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання виконавчого документу.

Таким чином, з урахуванням того, що фактично виконавчою службою не стягнуто з боржника коштів за виконавчим документом, суд вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з стягнення виконавчого збору, адже, як встановлено судом, у межах виконавчого провадження не було стягнуто суму боргу за виконавчим документом (адже не було досягнуто результату виконавчого провадження), державний виконавець не вчиняв дій з примусового виконання виконавчого документа, які призвели до виконання, а кредитор (стягувач) відізвав виконавчий документ, тому і підстави для нарахування виконавчого збору - відсутні.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 2540/3203/18 вказала на обґрунтованість висновку про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Отже, у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідачем не було здійснено фактичного стягнення коштів в рамках виконавчого провадження ВП №64562780, що підтверджується «Відмітками державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувану з зазначенням причин» на зворотній стороні виконавчого листа: 26.07.2022 п.1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «ПВП» Стягнення не проводилось.

Разом з цим, 02.08.2022 на підставі заяви стягувача, приватним виконавцем видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69546991 щодо стягнення заборгованості за виконавчим листом у повному обсязі та в рамках даного виконавчого провадження ВП № 69546991 видано постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 242451,06 грн. (двісті сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят одна гривня 06 копійок).

Слід зазначити, що виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є одною й тою ж сумою коштів, що стягується у відповідному розмірі за примусове виконання рішення (10 відсотків), тобто, коштами виконавчого провадження. При цьому, з урахуванням приписів статті 45 Закону України Про виконавче провадження», стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця, подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається.

Тож, стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного і того ж судового рішення покладає на нього додаткові витрати. Ця обставина свідчить про накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.

Підсумовуючи, суд вважає, що державний виконавець стягуючи виконавчий збір та відкриваючи виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору, не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Враховуючи викладене, хоча й відповідачем формально дотримано порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору у ВП, водночас, з огляду на встановлені судом обставини виникнення подвійного стягнення з позивача суми у розмірі 10% від передбаченої у виконавчому листі, який вже є виконаним, та за яким позивачем сплачено основну винагороду приватному виконавцю в повному обсязі, оскільки державним виконавцем не вчинено дій з фактичного стягнення такої суми під час здійснення ВП, останні, як такі, що пред`явлені до примусового виконання в межах виконавчих проваджень, підлягають визнанню протиправними та скасуванню з метою подальшого ефективного захисту прав позивача.

Водночас, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.07.2022 в рамках виконавчого провадження ВП № 64562780 слід відмовити, оскільки державний виконавець при вчиненні таких дій керувався нормами та порядком, встановленими Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про те, що дії державного виконавця не можуть бути визнані протиправними.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні гуди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255, 287 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 26.07.2022, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 64562780.

Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2022 ВП № 69521256.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3416,98 грн. (три тисячі чотириста шістнадцять гривень 98 коп.)

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , в/ч);

Відповідач: Подільський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, 04208, місто Київ, проспект Ґонгадзе, 5-б).

Суддя В.І. Келеберда