Справа № 120/6665/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 р. Справа № 120/6665/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Шаповалової Т.М., розглянувши в місті Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач або Головнее управління), у якому просила суд:

визнати протиправними дії Головного удравління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років вілповідно ло ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII;

???зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII обраховуючи роки для призначення пенсії за вислугу років за пільговим обчисленням відповідно до підпункту "г" пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" № 393 від 17.07.1992.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військових з військової служби, та деяких інших осіб", що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 25.08.2022 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

07.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що рішенням Головного управління від 22.07.2022 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років на дату звільнення зі служби 24 роки, що є необхідною вимогою для призначення пенсії за вислугою років. Позивачу для призначення пенсії за вислугу років необхідно мати - 24 роки календарної вислуги на момент звільнення, а у неї наявна - 22 років.

Відповідач вказує, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то станом на дату звільнення з військової служби (11.09.2019) не досягла віку визначеного б) статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262) - 45 років.

Тому враховуючи, не досягнення позивачем 45 річного віку на момент звільнення зі служби та одночасну відсутність необхідної календарної вислуги років для призначення пенсії підстави для задоволення позову ОСОБА_1 - відсутні, оскільки, відповідно до п "а" статті 12 Закону № 2262 право на призначення пенсії передбачає одночасне дотримання 3-ох необхідних умов: вік, вислуга років, звільнення зі служби.

Аналогічного правового висновку дійшов Вінницький окружний адміністративний суд у справі 0240/3202/18-a, у справі 120/367/19-а.

Окремо відповідач зазначає, що позивач пропустила строки звернення до суду встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки право на призначення пенсії нею здобуте на момент звільнення зі служби, яке відбулось 11.09.2019 року. При цьому, до Головного управління позивач звертається майже через три роки, тобто поза межами строків визначених КАС України. Клопотання про поновлення строку на звернення до суду не заявлено.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Наказом Державної установи «Літинська виправна колонія № 123» від 11.09.2019 № 157/0C-19 майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора групи по контролю за виконанням судових рішень, було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 (двадцять два) роки 00 (нуль) місяців 26 (двадцять шість) днів, в пільговому обчисленні становить - 28 (двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять ) днів.

27.06.2022 позивач звернулася із заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років через Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.

Листом Головного управління № 0200-0308-8/51096 від 27.07.2022 повідомлено позивача про те, що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.07.2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні (перерахунку) пенсії за вислугу років згідно ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військових з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з відсутністю вислуги років на дату звільнення зі служби 24 роки, що є необхідною вимогою для призначення пенсії за вислугою років. Позивачу для призначення пенсії за вислугу років необхідно мати - 24 роки календарної вислуги на момент звільнення, а у неї наявна - 22 років.

Зокрема у рішенні вказано, що відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб » від 09.04.1992 року № 2262-XII (зі змінами та доповненнями), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу не менше 24 календарних років і більше.

Позивач вважає протиправними дії відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України від 23.06.2005 за № 2713-ІV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі Закон № 2713-ІV) служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Приписами частин 3 та 4 статті 23 Закону № 2713-ІV передбачено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за сорок днів.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в Державній кримінально-виконавчій службі України, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

За змістом пункту "б" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до п "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 20198 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Водночас статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи зазначені положення Закону № 2262-ХІІ, суд доходить висновку, що при обчисленні вислуги років, необхідної для призначення пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, слід керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за № 393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі Порядок № 393).

Посилання відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин зазначеного Порядку суд відхиляє, оскільки цей Порядок прийнятий на підставі та на виконання положень Закону № 2262-ХІІ.

Пунктом 1 Постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Відповідно до підпункту "г" пункту 3 Порядку № 393 час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби враховується до вислуги років, як один місяць служби за сорок днів.

Окрім того, наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013 № 669/5 затверджено перелік посад та порядок встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Підпунктом 1.1 Загальних положень вказаного переліку, визначено, що особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, посади яких не передбачені Переліком посад та порядком встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Перелік), пільговий залік вислуги років для призначення пенсій зараховується на умовах один місяць служби за сорок днів.

З урахуванням наведеного суд доходить до висновку, що Закон № 2262-ХІІ, зокрема п. "а" ст. 12, визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом. У випадку позивача мінімальний розмір вислуги складає 24 календарних роки.

При цьому суд зауважує, що положеннями ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ та пп. "г" п. 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, тоді як посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним положенням Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а.

Крім того, вирішуючи справу за № 805/3923/18-а, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 дійшов наступного висновку:

"……основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку…".

При цьому Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 725/1959/17 та від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17.

Таке правове регулювання та висновки Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а дозволяють зробити висновок, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99 та від 20.03.2002 у справі № 5-рп/2002).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд зауважує, що Закон № 2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Водночас визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, календарна вислуга, передбачена Законом № 2262-ХІІ, це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

У зв`язку з таким зарахуванням необхідної кількості років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.

Судом встановлено, що вислуга років позивача станом на день звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України складає в календарному обчисленні 22 роки 00 місяців 26 днів, а у пільговому 28 років 05 місяців 15 днів.

Відтак, ураховуючи, що позивач проходила службу, яка передбачена Порядком № 393, суд приходить до висновку, що позивач має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку один місяць служби за сорок днів в цілях призначення пенсії за вислугою років на підставі п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Таким чином, оскільки позивач за своєю останньою посадою та характером служби відповідає критеріям, визначеним Законом № 2262-ХІІ та Порядком № 393 , що дають право на врахування вислуги років у пільговому обчисленні, а стаж позивача у пільговому обчисленні становить 28 років 05 місяців 15 днів, суд вважає, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у позивача станом на час звільнення зі служби необхідного стажу для призначення пенсії за вислугою років згідно із п. "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ та безпідставно відмовив ій у призначенні пенсії.

Відповідно до пп. 6, 17, 18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за № 3-1, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою дати їх відправлення.

У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд звертає увагу що в спірних правовідносинах права позивача були порушені саме рішенням про відмову призначенні пенсії, не діями відповідача. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову від 22.07.2022.

Оскільки позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років з моменту звернення позивача з відповідною заявою, а саме з 27.06.2022.

Водночас суд критично ставиться до доводів відповідача про необхідність досягнення віку 45 років позивачем, оскільки така умова не передбачена п.1 ч.1 ст.12 Закону 2262 та на таку обставину повідач не посилався у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 22.07.2022.

Що стосується строків звернення до суду, то суд доходить висновку, що позивач має право у будь-який час реалізувати своє право на пенсійне забезпечення та не зверталася до суду з вимогою про призначення пенсії з моменту звільнення, а лише з часу подання заяви до пенсійного органу. А тому строк звернення до суду щодо оскарження такої відмови позивачем не пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору незважаючи на часткове задоволення позовних вимог. Так суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивача.

Відтак, судові витрати позивача на сплату судового збору підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 992, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.07.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 03.10.2022.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна