Справа № 640/32611/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Київ № 640/32611/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю.., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Вищого антикорупційного суду,

Керівника апарату Вищого антикорупційного суду

Крикливенка Богдана Володимировича

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 до Вищого антикорупційного суду (далі по тексту - відповідач 1), адреса: 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 41, Керівника апарату Вищого антикорупційного суду Крикливенка Богдана Володимировича (далі по тексту - відповідач 2), адреса: 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 41, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії керівника апарату Вищого антикорупційного суду Крикливенка Богдана Володимировича щодо надання відповіді на заяву адвоката Положишника В.В. в інтересах ОСОБА_1 листом від 17 вересня 2020 року №03.11-05/147/2020;

- зобов`язати Вищий антикорупційний суд розглянути заяву адвоката Положишника В.В. від 04 вересня 2020 року, який діє в інтересах ОСОБА_1 та надати інформацію про дату, час розгляду клопотання про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу, ухвалене судом рішення та номер справи (провадження) для реалізації права на ознайомлення з матеріалами справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він 04 вересня 2020 року його адвокат у кримінальному провадженні №0000380 від 20 жовтня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 364, частиною 3 статті 209 Кримінального кодексу України звернувся до Вищого антикорупційного суду з заявою про надання інформації про обрання інформації стосовно позивача запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дату постановлення ухвали та номер справи.

Підставами для такого звернення, як вказує позивач, були приписи частини 1 статті 27 Кримінального процесуального кодексу України. Стан слідства у справі давав підстави припускати, що ймовірно судом стосовно ОСОБА_1 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Проте, ОСОБА_1 як учасник судового провадження не брав участі у розгляді клопотання прокурора стосовно нього, про дату і час розгляду в установленому порядку не повідомлявся, тому не міг бути обмежений у правах на отримання інформації про ухвалене стосовно нього судове рішення.

Листом від 17 вересня 2020 року №03.11-05/147/2020 Вищий антикорупційний суд в особі керівника апарату вказаного суду Крикливенка Б.В. було повідомлено, що підстави для надання судом запитуваної інформації відсутні з посиланням на положення статей 221 та 222 Кримінального процесуального кодексу України.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, з огляду на те, що керівник апарату суду не наділений повноваженнями розглядати заяви учасників кримінального провадження та надавати відповіді на них.

Позивач стверджує, що заява адвоката у кримінальному провадженні подавалась слідчому судді Вищого антикорупційного суду В. Біцуку, який розглядав клопотання детектива про вжиття заходів стосовно ОСОБА_1 .

Більш того, позивач вважає, що було порушено його право на одержання інформації про судові рішення, ухвалені стосовно нього.

Позивач стверджує, що керівник апарату суду не маючи доступу до матеріалів кримінального провадження, не знав і не міг знати, що ОСОБА_1 не викликався судом для розгляду клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу, якщо таке клопотання розглядалось судом, він не був проінформований про дату, час і місце судового засідання та до цього не отримував відповідної ухвали суду, у разі її винесення.

Також, у позовній заяві містяться посилання на порядок постановлення слідчим суддею ухвал про обрання запобіжного заду відносно осіб та про порядок опублікування судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Незгода позивача з діями відповідачів стала підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що 04 вересня 2020 року адвокат Положишник Віталій Володимирович, керуючись статтею 27 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до Вищого антикорупційного суду в інтересах ОСОБА_1 із документом «заява про надання відомостей про судове рішення», адресованою слідчому судді суду, яка зареєстрована за №ЕП-7495/20-вх.

У зазначеній «заяві» Положишник В.В. запитував інформацію про судове рішення суду, ухвалене на стадії досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, а саме, просив повідомити, чи обирався ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000380, а також для забезпечення реалізації права на ознайомлення з матеріалами справи - повідомити дату розгляду клопотання прокурора, ухвалене судом рішення, номер справи (провадження).

Вказана «заява», за твердженнями представника відповідача 1 відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України не є процесуальним документом, та була передана на розгляд керівництву суду, за результатами розгляду якого виконувачем обов`язків Голови суду не було прийнято рішення про надання Положишнику В.В. запитуваних відомостей, а шляхом накладення резолюції доручено керівникові апарату суду надати відповідь в порядку Кримінального процесуального кодексу України.

На виконання вказаного доручення, як вказано у відзиві на позовну заяву, листом від 17 вересня 2020 року №03.11-05/147/2020 Положишникову В.В. повідомлено про передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України спеціальний порядок інформування учасників кримінального провадження про вчинення процесуальних дій або ухвалені процесуальні рішення, а також про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації у відповідь на «заяву» від 04 вересня 2020 року, а також роз`яснено положення статей 221 та 222 Кримінального процесуального кодексу України.

Не погоджуючись зі змістом вказаного листа, Положишник В.В. в порядку Закону України «Про звернення громадян» звернувся до Голови суду зі скаргою, у відповідь на яку останнього листом від 20 жовтня 2020 року №03.11-05/169/2020 повідомлено про надане виконувачем обов`язки Голови суду з огляду на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Представник відповідача 1 наполягає на тому, що чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено звернення учасників кримінального провадження з такими заявами та, відповідно, не встановлює порядку їх розгляду.

Також, у відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 посилається на положення Кримінального процесуального законодавства України щодо вручення копій судових рішень у кримінальному провадженні, у разі обрання запобіжного заходу, пов`язаного з розшуком підозрюваного.

На підставі викладеного, представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у відзиві на позовну заяву представника відповідача 1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Положишник Віталієм Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги б/н від 18 травня 2020 року.

04 вересня 2020 року адвокат Положишник В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду Біцюка А.В. з заявою про надання відомостей про судове рішення, в якій послався на те, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000380 від 20 жовтня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 364, частиною 3 статті 209 України стосовно службових осіб АТ «Одеський припортовий завод».

Також, у вказаній заяві зазначено, що існують підстави припускати, що ймовірно судом стосовно ОСОБА_1 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, проте, вказана ухвала відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та не була вручена ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, адвокат Положишник В.В. просив повідомити, чи обирався слідчим суддею Вищого антикорупційного суду Біцюком А.В. запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000380 від 20 жовтня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 364, частиною 3 статті 209 Кримінального кодексу України та якщо такий захід обирався, повідомити дату судового розгляду клопотання прокурора, ухвалене судом рішення, номер справи (провадження) для забезпечення реалізації права особи на ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, адвокат керувався положеннями статті 27 Кримінального процесуального кодексу України.

Листом від 17 вересня 2020 року №03.11-05/147/2020 керівник апарату Вищого антикорупційного суду Крикливенко Богдан повідомив адвоката Положишника В.В. про те, що надання інформації, яка стосується досудового розслідування, здійснюється ВАКС виключно в процесуальному порядку, у зв`язку з чим, відсутні підстави для надання ВАКС запитуваної інформації.

Вважаючи, що у керівника апарату суду були відсутні повноваження щодо надання відповіді на заяву адвоката, позивач через свого представника звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Так, у відповідності до статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі по тексту - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 статті 27 КПК України передбачено, що учасники судового провадження, а також особи, які не брали участі у кримінальному провадженні, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, не можуть бути обмежені у праві на отримання в суді як усної, так і письмової інформації щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їх копій. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення, крім випадків, установлених законом.

Згідно приписів статті 221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії. Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що містяться в інформаційно-телекомунікаційній системі досудового розслідування, здійснюється шляхом надання доступу до них або надання електронних копій чи примірників таких матеріалів.

У відповідності до статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Пунктами 14, 15 частини 3 статті 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;

В свою чергу, частиною 3 статті 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що чинним КПК України не визначено порядку розгляду заяв про отримання інформації щодо винесеного судового рішення в конкретній судовій справі.

В свою чергу, слід відмітити, що порядок вирішення питання про застосування запобіжного заходу врегульовано положеннями глави 18 КПК України.

Так, частиною 3 статті 193 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення захисником підозрюваного, обвинуваченого, якщо останній заявив клопотання про залучення захисника, якщо участь захисника є обов`язковою або якщо слідчий суддя, суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника.

У відповідності до частини 6 статті 196 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно частини 5 статті 196 КПК України копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному, обвинуваченому негайно після її оголошення, а також надсилається щодо осіб, які є державними виконавцями, Міністерству юстиції України, а щодо осіб, які є приватними виконавцями, - Міністерству юстиції України та Раді приватних виконавців України.

Наведене в сукупності свідчить про те, що вирішення питання щодо доцільності обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою здійснюється виключно за участю підозрюваного, обвинуваченого, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду такого клопотання прокурора.

Водночас, випадки, коли слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, зазначені у частині 6 статті 196 КПК України.

Так, як вже було зазначено судом, представник позивача - адвокат Положишник В.В. звернувся до слідчого судді з заявою про надання відомостей про судове рішення, посилаючись на те, що Національним антикорупційний бюро України здійснюється досудове розслідування в конкретному кримінальному провадженні.

Враховуючи положення частини 6 статті 196 КПК України, з урахуванням положень статті 221 КПК України, суд не погоджується з позицією позивача щодо порушення відповідачами вимог законодавства та не надання відповіді у встановленому законом порядку.

Оскільки, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку слідчого судді надавати інформацію щодо стану розгляду справи, яка перебуває у його провадженні поза межами судового процесу.

Більш того, слід зазначити, що ймовірні підстави вважати, що ВАКС було обрано відносно позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою взагалі є необгрунтованими, адже, як вже було зазначено судом, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою особі обирається саме у присутності такої особи, виключні випадки, коли слідчий суддя може вирішити вказане питання за її відсутності, передбачені частиною 6 статті 196 КПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що керівником апарату ВАКС правомірно було надано відповідь представникові позивача щодо відсутності підстав для надання інформації, про яку запитував представник позивача, оскільки, відповідно до чинного законодавства України, саме на керівника апарату суду покладено обов`язок інформування осіб щодо розгляду їх заяв.

Більш того, суд погоджується з позицією відповідачів щодо того, що зобов`язання відповідача 1 надати інформацію, викладену у заяві від 04 вересня 2020 року, в порядку адміністративного судочинства є наслідком реалізації процесуальних прав підозрюваного в позапроцесуальному порядку, що є неприпустимим з огляду на положення КПК України.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник