Справа № 580/10160/21
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року справа № 580/10160/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області №90 від 05.10.2021р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за його заявою від 01 жовтня 2021р.

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 жовтня 2021р. про призначення пенсії за віком та зарахувати до трудового (страхового) стажу період роботи з 1979 року по 2000 рік чабаном у колгоспі ім.Леніна, реорганізованого у колективне сільськогосподарське підприємство ім.Леніна, відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 11.05.1986 р.

В обґрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначено, що за наслідками розгляду відповідачем заяви позивача про призначення пенсії за віком, ним протиправно не зараховано до страхового стажу, який дає право на пенсію, період роботи позивача з 1979 року по 2000 рік чабаном у колгоспі ім.Леніна, реорганізованого у колективне сільськогосподарське підприємство ім.Леніна, в зв`язку із не наданням уточнюючої довідки про встановлений річний мінімум і кількість відпрацьованих трудових днів.

Позивач зазначає, що в записах його трудової книжки вказані дані щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі, виконаного річного мінімуму трудової участі, року такого прийняття та виконання, та на підставі чого внесений такий запис до трудової книжки. Крім того, довідку із архівного відділу адміністрації Тельманівского района ДНР, подану позивачем разом із заявою про призначення пенсії до відділу обслуговування громадян №14 (сервісний центр» Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду в Донецькій області, не прийняли мотивуючи її недійснійсть на території України. З урахуванням зазначеного позовні вимоги вважає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

30.12.2021р., в межах строку встановленого судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши при цьому, що на сторінках 18-21 даної трудової книжки позивача містяться відомості про трудову учать в громадському господарстві. На вказаних сторінках міститься 22 записів, жоден з яких не засвідчений підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженою правлінням колгоспу особою і лише три записи завірені печаткою, чим порушено вимоги Постанови Ради Міністрів СРСР №310. Крім того, звернуто увагу суду, що

довідки №502 та № 503 від 02.09.2021р. видані органами, посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території, а також що вказані довідки не були додані до заяви про призначення пенсії, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області дані довідки не опрацьовувались. Крім того, зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є неналежним відповідачем щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, оскільки позивач на обліку не перебуває. Зазначено, що позивач проживає в с. Гранітне, Волноваського району, Донецької області, відповідно й на обліку як пенсіонер буде перебувати у Головному управлінні Пенсійного фонд) України в Донецькій області (за місцем реєстрації та проживання). Вчинення дій, щодо позивача, може бути здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області тільки у разі надходження заяви позивача до органів Пенсійного фонду та після розподілу її із централізованої бази ППВП саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

В подальшому, судом встановлено, що заяву позивача про призначення пенсії за віком було розглянуто - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за на наслідками розгляду прийнято рішення №90 від 05.10.2021р. про відмову у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою суду від 21.02.2022р. позов залишено без руху для подання позивачем до Черкаського окружного адміністративного суду нової редакції адміністративного позову з урахуванням вимог даної ухвали щодо належного відповідача, оскільки було встановлено, що оскаржуване рішення, правомірність прийняття якого стало предметом даного спору здійснювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалами суду від 27.09.2022р. продовжено розгляд адміністративної справи №580/10160/21 та залучено до участі в даній адміністративній справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.10.2021 року позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №90 від 05.10.2021р. про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. До страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 1979 року по 2000 рік у колгоспі ім.Леніна Тельманівського району, в зв`язку із відсутністю довідки про встановлений річний мінімум і кількість відпрацьованих трудових днів та довідка про реорганізацію колгоспу.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).

Згідно ч.ч.2, 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Закон №1058-ІV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв у кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно п.п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. №310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника вносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вбачається судом із прийнято рішення №90 від 05.10.2021р., позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. До страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 1979 року по 2000 рік у колгоспі ім.Леніна Тельманівського району, в зв`язку із відсутністю довідки про встановлений річний мінімум і кількість відпрацьованих трудових днів та довідка про реорганізацію колгоспу.

Судом із аналізу Трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 , вбачається, що позивача прийнято в члени колгоспу ім. Леніна Тельманівського району Донецької області 05.02.1979р., на підставі протоколу рішення зборів №5 від 29.12.1979р., що підтверджується записом №1 в трудовій книжці та 01.03.2000р. вибула із членів КСП ім. Леніна Тельманівського району Донецької області, що підтверджується записом №2 від 01.03.2000р. і засвідчено підписами голови КСП та печаткою.

Згідно записів у графі Трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 відомості про роботу, позивач:

- з 05.02.1979р. прийнятий на роботу в колгосп ім. Леніна Тельманівського району Донецької області на посаду - чабан;

- з 04.05.1981р. по 16.04.1983р. - проходив службу в армії;

- 04.05.1983р. продовжив роботу в колгосп ім. Леніна Тельманівського району Донецької області на посаді чабан, до 01.03.2000р.

Відповідно до записів 18-21 Трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 у графі трудова участь в народному господарстві, позивач відпрацював у 1979 р. - 321 відроблені вихододні із 280 встановлених, у 1980р. - 304 відроблені вихододні із 280 встановлених, у 1981р. - 77 відроблених вихододнів із 90 встановлених, 1982р. -служба в армії, 1983р. - 200 відроблені вихододні із 190 встановлених, 1984р. - 284 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1985р. - 340 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1986р. - 365 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1987р. - 360 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1988р. - 351 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1988р. - 351 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1989р. - 349 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1990р. - 357 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1991р. - 345 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1992р. - 375 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1993р. - 334 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1994р. - 315 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1995р. - 296 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1996р. - 345 відроблені вихододні із 250 встановлених, 1997р. - 366 відроблені вихододні із 250 встановлених, 1998р. - 312 відроблені вихододні із 250 встановлених, 1999р. - 396 відроблені вихододні із 250 встановлених, 2000р. - 84 відроблені вихододні із 55 встановлених. Вказані відомості внесені на підставі особових рахунків.

Як вбачається із відзиву на позов, вказані відомості трудової книжки відповідачем не враховано, оскільки жоден з 22 записів, не засвідчений підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженою правлінням колгоспу особою і лише три записи завірені печаткою, чим порушено вимоги Постанови Ради Міністрів СРСР №310.

Суд зазначає, що відповідно до п. 13 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СССР від 21.04.1975р. №310, відповідальність за організацію робіт з ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.

Крім того, період роботи позивача з 1979 року по 2000 рік чабаном у колгоспі ім. Леніна, також підтверджується архівними довідками, видані Адміністрацією Тельманівського району Донецької народної республіки, зокрема: архівна довідка №502 від 02.09.2021р., особовим рахунком із книги обліку трудового стажу колгоспників, архівною довідкою №503 від 02.09.2021р.

Згідно архівної довідки №502 від 02.09.2021р. та особового рахунку із книги обліку трудового стажу колгоспників, вбачається, що позивач відпрацював в колгоспі ім. Леніна Тельманівського району Донецької області у 1979 р. - 321 відроблені вихододні із 280 встановлених, у 1980р. - 304 відроблені вихододні із 280 встановлених, у 1981р. - 77 відроблених вихододнів із 90 встановлених, з 04.05.1981р. по 16.04.1983р. - служба в армії, 1983р. - 200 відроблені вихододні із 190 встановлених, 1984р. - 284 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1985р. - 340 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1986р. - 365 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1987р. - 360 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1988р. - 351 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1988р. - 351 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1989р. - 349 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1990р. - 357 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1991р. - 345 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1992р. - 375 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1993р. - 334 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1994р. - 315 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1995р. - 296 відроблені вихододні із 280 встановлених, 1996р. - 345 відроблені вихододні із 250 встановлених, 1997р. - 366 відроблені вихододні із 250 встановлених, 1998р. - 312 відроблені вихододні із 250 встановлених, 1999р. - 396 відроблені вихододні із 250 встановлених, 2000р. - 84 відроблені вихододні із 55 встановлених, а також відомості про заробітну плату позивача.

Згідно архівної довідки №503 від 02.09.2021р., вбачається, що на підставі рішення зборів уповноважених членів колгоспу/протоколу №1 від 20.02.1998р. колгосп ім. Леніна Тельманівського району Донецької області реорганізовано в КСП ім. Леніна.

Таким чином, трудовою книжкою позивача та вказаними архівними довідками підтверджено період роботи позивача в колгоспі ім. Леніна Тельманівського району Донецької області реорганізованого в КСП ім. Леніна у період з 05.02.1979р. до 03.05.1981р., та з 04.05.1983р. по 01.03.2000р.

Стосовно доводів відповідача, що архівні довідки, видані Адміністрацією Тельманівського району Донецької народної республіки, №502,503 від 02.09.2021р., є недійсними у відповідності до Закону України №1207-VII та не створюють правових наслідків, оскільки видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

На думку Верховного Суду у вказаному рішенні, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує таку владу.

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Таких висновків також дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 03.06.2021р. (справа №264/1627/17), від 17.07.2019р. (справа №654/1278/17), від 18.03.2020р. (справа №243/6299/17) і суд застосовує його у справі, що розглядається.

Таким чином, суд зазначає, що архівна довідка №502 від 02.09.2021р., особовий рахунок із книги обліку трудового стажу колгоспників, архівна довідка №503 від 02.09.2021р. є належними доказами, що підтверджують наявність трудового стажу позивача за період з 05.02.1979р. до 03.05.1981р., та з 04.05.1983р. по 01.03.2000р. в колгоспі ім. Леніна Тельманівського району Донецької області, реорганізованого в КСП ім. Леніна, у зв`язку із чим вказані періоди підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача.

З огляду на встановлені, в ході розгляду даної справи обставини, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до стажу роботи позивача вказаних періодів роботи позивача та як наслідок про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 05.02.1979р. до 03.05.1981р., та з 04.05.1983р. по 01.03.2000р.

Період роботи з 04.05.1981р. по 16.04.1983р. не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача з підстав заявлених позивачем, оскільки у вказаний період позивач проходив службу в армії.

Згідно оскаржуваного ріщення Головного управління Пенсійного фонду України, судом вбачається, що відповідачем підтверджується страховий стаж позивача у обсязі 13 років 4 місяці 22 днів.

Таким чином, беручи до уваги правові висновки суду в даному рішенні щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача період його роботи з 05.02.1979р. до 03.05.1981р., та з 04.05.1983р. по 01.03.2000р., судом вбачається наявність у позивача необхідного страхового стажу у обсязі 28 років для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо набуття позивачем права на призначення пенсії, суд врахував наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд встановив, що позивач досяг 60 річного віку 24.08.1961р. Наявні докази у матеріалах справи вказують на те, що із заявою про призначення пенсії за віком позивач вперше звернувся до відповідача 01.10.2021р., тобто в межах трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку, у зв`язку із чим, відповідно до вказаних вище приписів ст. 45 Закону №1058, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, із 25.08.2021р. - наступного дня після досягнення ним пенсійного віку.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необґрунтованість прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення №90 від 05.10.2021р. про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю 28 років страхового стажу, та як наслідок про необхідність визнання його протиправним та скасування.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як органу, що здійснив розгляд заяви позивача та прийняв спірне рішення) повторно розглянути заяву позивача від 01.10.2021р. про призначення пенсії за віком, та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги суд вважає частково обгрунтованими, в зв`язку із чим адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 908,00 грн, що підтверджується оригіналом квитанції від 23.11.2021р. №0.0..1, наявної у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача у сумі 454,00 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №90 від 05.10.2021р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ - 13486010) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який дає право на пенсію за віком, період його роботи: з 05.02.1979р. до 03.05.1981р., та з 04.05.1983р. по 01.03.2000р. в колгоспі ім. Леніна Тельманівського району Донецької області, реорганізованого в КСП ім. Леніна, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.10.2021р. з доданими документами, з урахуванням архівної довідки №502 від 02.09.2021р., особового рахунку із книги обліку трудового стажу колгоспників, архівної довідки №503 від 02.09.2021р., та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ - 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО