Справа № 640/7865/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Київ № 640/7865/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі по тексту - відповідач), адреса: 03083, місто Київ, проспект Науки, будинок 57, в якій позивач просить

- визнати незаконними та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №220741 від 17 листопада 2020 року та постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №220742 від 17 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 17 листопада 2020 року за кермом автомобіля знаходився не позивач, а інша особа - ОСОБА_2 , що, на переконання позивача, є грубим порушенням прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивач не був своєчасно належним чином повідомлений про розгляд справи, не був присутнім ні при зважуванні, ні при розгляді справи, ні при винесенні оскаржуваних постанов.

Також, позивач зазначає, що відсутня довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю та чек (квитанція) зважувального засобу, свідоцтво про повірку вагів.

У зв`язку з чим, як вказано у позовній заяві, позивач через свого представника звернувся до звернувся до відповідача з відповідною скаргою, яка залишена без задоволення, а постанови - без змін, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 16 жовтня 2020 року інспекторами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до направлення на перевірку №000236на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

В ході проведення перевірки був зупинений транспортний засіб марки Reno, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, водій від пояснень та підпису відмовився.

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу транспортного засобу було встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 12,9 т при нормативно допустимому - 11 т та загальна маса 41,12 т при нормативно допустимій - 40 т, у зв`язку з чим контролюючими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 16 жовтня 2020 року, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №045298 від 16 жовтня 2020 року.

Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що зважування транспортного засобу здійснювалось на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, який утримується в робочому стані.

Також, представник відповідача послався на те, що повідомленням від 05 листопада 2020 року позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 17 листопада 2020 року, яке не було вручено під час доставки. Таким чином, на переконання представника відповідача, у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення постанови з моменту скоєння правопорушення.

У відзиві на позовну заяву у тому числі зазначено, що оскаржувані позивачем постанови прийняті у порядок, спосіб та в межах компетенції відповідача, а тому є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08 жовтня 2020 року начальником Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки посадовим управління було видано направлення на рейдову перевірку №000236 для проведення рейдової перевірки транспортних засобів на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, в місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території міста Києва та Київської області.

16 жовтня 2020 року посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була проведена рейдова перевірка транспортного засобу автомобіля марки Reno, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу, шляхом зважування, за результатами якої видано чек зважування від 16 жовтня 2020 року об 11 годині 15 хвилин, складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16 жовтня 2020 року, відповідно до якої навантаження на одиночну вісь склало 12,9 т при нормативно допустимому - 11 т та загальна маса 41,12 т при нормативно допустимій - 40 т, у зв`язку з чим контролюючими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №045298 від 16 жовтня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, інспекторами зроблено висновок, що вагові параметри навантаження на одиночну вісь перевищені на 17,27%, та по загальній масі - на 2,8%.

На підставі вказаних документів було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №045298 від 16 жовтня 2020 року, згідно якого за перевищення нормативних параметрів позивач повинен сплатити кошти в сумі 136,53 євро.

Також посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16 жовтня 2020 року № 243738, яким зафіксовано порушення позивачем абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 17,27%, відповідальність за що передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не оформлено товарно-транспортна накладна, індивідуально-контрольна книжка водія, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, слід відмітити, що від підписання вказаних вище актів водій ТЗ відмовився.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем не заперечується факт належності йому транспортного засобу автомобіля марки Reno, державний номерний знак НОМЕР_1 .

також, з матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_3 було направлено повідомлення від 28 жовтня 2020 року № 83530/18/24-20 про запрошення останнього на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 17 листопада 2020 року з 09:30 до 16:00 в приміщенні Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Вказане повідомлення було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_2 (штрих-код 127) 05 листопада 2020 року, проте, повернулось на адресу управління, як не вручене, що підтверджується копією списку №7096 згрупованих відправлень листів рекомендованих, трекінгом Укрпошти, копією повідомлення про розгляд справи про адміністративні правопорушення.

За результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17 листопада 2020 року № 220741, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000,00 грн, відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17 листопада 2020 року №220742, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вказані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі по тексту - Закон України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ).

Закон України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі по тексту - Положення №103).

Відповідно до вимог пункту 1 Положення №103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з вимогами підпункту 1 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Підпунктами 15 та 27 пункту 5 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі по тексту - Порядок № 1567).

Відповідно до вимог пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю в тому числі, шляхом проведення рейдових перевірок.

Згідно з вимогами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю (пункт 16 Порядку № 1567).

Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19 Порядку № 1567).

Отже, проведення габаритно-вагового контролю належить до повноважень управління Укртрансбезпеки.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 48 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Згідно з статтею 48 цього Закону у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2020 року інспекторами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до направлення на перевірку № 000236 від 08 жовтня 2020 року проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 №422 (далі - Порядок №422), співробітниками Укртрансбезпеки був зупинений транспортний засіб марки Reno, номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу, проти чого, як вже було зазначено судом, позивач не заперечував.

Згідно з вимогами пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2013 року №1007/1207, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2014 року за №215/24992, затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування (далі по тексту - Порядок №1007/1207).

Судом на підставі наявних у справі документів встановлено, що інспекторами відповідача за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Reno, номерний знак НОМЕР_2 було визначено, що навантаження на одиночну вісь склало 12,9 т при нормативно допустимому - 11 т та загальна маса 41,12 т при нормативно допустимій 40 т. Про такі результати габаритно-вагового контролю свідчить чек зважування від 16 жовтня 2020 року, час зважування 11:15.

Відповідно до частини 4 пункту 4 Порядку №1007/1207 контролюючими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 16 жовтня 2020 року.

Наведене свідчить, що відповідачем доведено факт перевищення парламентів габаритно-вагового контролю.

Судом встановлено, що відповідачем обґрунтовано підтверджено за наслідками перевірки факт перевищення позивачем габаритно-вагових норм понад 17,27%.

Судом встановлено, що на підставі пункту 6 Порядку №422 у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам відповідачем складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 045298 від 16 жовтня 2020 року.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 наведено визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з вимогами підпункту 3 пункту 2 Порядку № 879 наведено визначення поняття «великовагові та великогабаритні транспортні засоби» - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку № 879).

Відповідно до вимог пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки про що свідчить Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (Додатки) відповідно до пункту 11 Порядку № 879.

Відповідачем надано суду копію свідоцтва про повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки про відповідність вимогам вагів автомобільних тензометричних типу «Лахта-У» СВ-80000А/18. Це свідоцтво чинне до 08 травня 2021 року і за твердженням відповідача саме цей засіб був використаний під час перевірки.

Згідно з наведеними вище приписами законодавчих актів та постанов Уряду України, якими регламентовано порядок проведення та оформлення таких перевірок, вимоги щодо зазначення в акті перевірки місця встановлення засобу зважування та його ідентифікуючих ознак відсутні. Суд бере до уваги, що форма та зміст Акту і постанови визначено в додатках до Порядку №1567, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України, а тому відповідач не вправі змінювати її зміст чи форму.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку.

Так, пунктом 19 Порядку №879 дійсно було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» вказаний пункт 19 Порядку №879 було скасовано.

Тобто, норма, яка передбачала вимогу про застосування цієї методики, була скасована у 2017 році і на час здійснення перевірки у жовтні 2020 року таких вимог не існувало.

За змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. Такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач. За наведених обставин суд визнає, що відповідачем правомірно складено розрахунок плати за проїзд без затвердженої методики, оскільки вимоги щодо наявності такої методики скасовані.

Крім того, відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Міністерством економічного розвитку, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Щодо твердження позивача про те, що відповідачем було несвоєчасно повідомлено позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (17 листопада 2020 року), суд зазначає таке.

Згідно з вимогами пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Судом встановлено, що цей строк дотримано, оскільки порушення виявлено 16 жовтня 2020 року, а справу розглянуто 17 листопада 2020 року.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Суд бере до уваги, що пунктом 26 Порядку №1567 передбачено два способи повідомлення: під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

При цьому, вказаною нормою не визначено строк завчасності такого повідомлення. Тому суд визнає, що цей строк повинен бути розумним та забезпечити суб`єкту господарювання можливість підготуватися до розгляду справи. Разом з тим, наведене можливе лише за умови добросовісної поведінки як суб`єкта владних повноважень щодо направлення рекомендованого листа, так і суб`єкта господарювання щодо його отримання та реалізації свого права на участь в розгляді справи.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом встановлено, що повідомленням від 28 жовтня 2020 року № 83530/18/24-20 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 17 листопада 2020 року. Згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» повідомлення направлено на адресу позивача 05 листопада 2020 року, проте, не вручено позивачу та повернуто на адресу відповідача 07 грудня 2020 року.

Наведене свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 06 листопада 2020 року, проте вказаним правом не скористався. Разом з тим, відповідач виконав свій обов`язок щодо направлення рекомендованого повідомлення позивачу і це повідомлення було отримано підприємством пошти 05 листопада 2020 року, тобто за 12 днів до розгляду справи 17 листопада 2020 року. Суд вважає, що цей строк був розумним і достатнім для підготовки позивача до розгляду справи за умови отримання позивачем вказаної кореспонденції. Разом з тим, суд зазначає, що відповідач не відповідає за безпосереднє доставлення кореспонденції позивачу, оскільки ці функції виконує підприємство пошти, а також не може нести відповідальність і в тих випадках, коли позивач сам не отримує поштової кореспонденції.

Суд також враховує, що порушення мало місце 16 жовтня 2020 року, про що достовірно було відомо водію позивача ОСОБА_2 . Перевезення 16 жовтня 2020 року здійснювалися у межах Київської області на відстань 123 км. Відомості про інформування водієм свого роботодавця-позивача про результати перевірки у справі відсутні. За таких обставин суд визнає, що за умови належної і добросовісної поведінки водія позивач вже 16 жовтня 2020 року повинен був знати як про перевірку, так і про її результати, і мав можливість вживати заходи щодо захисту від можливого притягнення до відповідальності, у т.ч. шляхом отримання документів, подання звернень до відповідача тощо. Це обумовлює відповідну добросовісну поведінку й самого позивача, зокрема й щодо отримання ним кореспонденції, прояву інтересу до руху та ходу розгляду вказаної справи, про яку ним повинно бути отримано інформацію від водія.

Суд зазначає, що Порядок №1567 не містить конкретних вимог щодо строку повідомлення позивача про початок розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Суд бере до уваги, що Порядок № 1567 чітко окреслює характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників діяти сумлінно. Це виявляється в добросовісному ставленні до наявних прав і їх реалізації таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок і зайвих зволікань) виконання обов`язків, установлених законом.

Суд враховує, що відповідачем повідомлення від 28 жовтня 2020 року № 83530/18/24-20 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було доставлено до Укрпошти для направлення позивачу 05 листопада 2020 року, тобто своєчасно. Разом з тим, вказане повідомлення доставлено до пункту видачі поштової кореспонденції позивача до 17 листопада 2020 року, а саме - 06 листопада 2020 року.

Суд зазначає, що вказане повідомлення доставлено своєчасно, проте позивачем не було вчинено всіх можливих дій на отримання вказаної кореспонденції до 17 листопада 2020 року. Суд наголошує, що в даному випадку позивач мав вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості для своєчасного отримання кореспонденції. Крім того, лише на позивача покладено обов`язок отримання цієї кореспонденції.

Отже, свідоме неотримання кореспонденції, яка направлялася відповідачем на офіційну адресу позивача, щодо вірності якої позивач не заперечує, та, в подальшому, посилання позивача на те, що відповідач не повідомив його про дату, час та місце розглядом справи і це є порушенням норм Порядку №1567, не може бути розцінено судом як порушення прав позивача.

Тому, суд вважає, що наведені у позові доводи та аргументи щодо несвоєчасного повідомлення відповідачем позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не можуть бути підставами для скасування постанови, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем Порядку № 1567 та Закону України «Про поштовий зв`язок».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2020 року по справі № 820/4624/17.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник