Справа № 640/22468/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/22468/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дій та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Яни Євгенівни щодо порушення передбаченого законодавством строку направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 63368682 від 23.10.2020 та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження № 63368682 від 23.10.2020;

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Яни Євгенівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн. по виконавчому провадженню № 62676338 від 20.10.2020 та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Яни Євгенівни про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 62676338 від 20.10.2020.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження з її виконання є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, адже при відсутності ознак примусового виконання судового рішення, виконавчий збір не справляється. Позивач стверджує, що жодних виконавчих документів по ВП № 62676338 від 29.07.2020, зокрема й постанови про відкриття виконавчого провадження, вимоги виконавця та будь-які інші документи боржнику ОСОБА_1 не надсилались та остання їх не отримувала, що є протиправною бездіяльністю старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Яни Євгенівни. Фактично, стягнення, в тому числі примусового за виконавчим листом № 759/4245/15-ц, що виданий Святошинським районним судом міста Києва 05.06.2020 про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 , не проводилося. З огляду на це, та враховуючи норму, яка визначає поняття виконавчого збору, а саме, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», позивач наголошує на тому, що відсутні підстави для нарахування та стягнення виконавчого збору. Крім того, наголошено на тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження за № 63368682 від 23.10.2020 була винесена після закінчення виконавчого провадження ВП № 62676338 від 29.07.2020 року, а саме 20.10.2020, фактично в порушення зазначеного у нормі терміну.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 02.09.2021. Витребувано у відповідача завірені належним чином матеріали ВП № 63368682 та ВП № 62676338.

02.09.2021 у судовому засіданні судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

На виконання вимог ухвали суду, 22.11.2021 до суду від відповідача надійшли завірені належним чином матеріали ВП № 63368682 та ВП № 62676338.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як вбачається із матеріалів даної справи, з постанови про відкриття виконавчого провадження за № 63368682 від 23.10.2020 слідує, що старшим державним виконавцем Горик Я.Є. прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 62676338 від 20.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн. на користь Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Підставою для винесення постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн. на користь Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) було виконавче провадження за № 62676338 від 29.07.2020, що відкрите старшим державним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2020, де виконавчим документом був виконавчий лист № 759/4245/15-ц, виданий Святошинським районним судом міста Києва 05.06.2020 про вселення, усунення перешкод користування квартирою.

20 жовтня 2020 року постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Я.Є. було закінчено виконавче провадження № 62676338 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно мотивувальної частини даної постанови від 20 жовтня 2020 року, рішення виконано повно і фактично згідно виконавчого документу, згідно акту державного виконавця від 20.10.2020. Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виведені в окремі провадження.

Позивач наголошує на тому, що жодних порушень з боку боржника ОСОБА_1 по виконанню рішення суду у справі № 759/4245/15-ц не було, оскільки стягувач ОСОБА_2 штучно створив ситуацію, звернувшись із заявою про примусове виконання рішення суду 24 липня 2020 року, при тому, що вказане рішення набрало законної сили ще 15.09.2017, а тому, старший державний виконавець не переконалась в тому, чи дійсно ОСОБА_1 отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 62676338 від 29.07.2020, не з`ясувала шляхом отримання письмового пояснення у даній справі та не вжила інших процесуальних дій, які б дали можливість боржнику самостійно, добровільно виконати судове рішення. Як наслідок, 20 жовтня 2020 року о 11.00 годин старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Горик Я.Є., склала акт державного виконавця про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 . Звернуто увагу на те, що з боку боржника ОСОБА_1 жодних дій щодо перешкоджання виконання судового рішення не було та відповідно й відсутня будь-яка інформація щодо створення перешкод для вселення ОСОБА_2 , тобто, фактично стягнення, в тому числі примусового за виконавчим листом № 759/4245/15-ц, що виданий Святошинським районним судом міста Києва 05.06.2020 про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 , не проводилося.

Не погоджуючись з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору, постановою про відкриття виконавчого провадження з її виконання, а також діями відповідача у виконавчому провадженні, позивач звернулась з даним позовом до суду.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Згідно змісту статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ, передбачено, що до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону належать такі рішення, як виконавчі листів та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, частина перша статті 5 Закону № 1404-VІІІ, передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За частиною п`ятою статі 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Умови стягнення виконавчого збору врегульовані статтею 27 Закону № 1404-VІІІ. У силу норм частини першої вказаної статті виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, регламентовано, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Однак, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VІІІ).

Змістом частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VІІІ закріплено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Обставини, за наявності яких виконавчий збір не стягується, визначаються частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У силу приписів частини дев`ятої цієї ж норми Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом досліджено, що оскаржуваною постановою було стягнуто з боржника виконавчий збір за виконання рішення суду немайнового характеру у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати.

Порядок виконання рішень немайнового характеру врегульовано Розділом VIII Закону № 1404-VІІІ. Згідно з частиною першою статті 63 Розділу VIII Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Тож, з наведеного слідує, що Закон України «Про виконавче провадження», не пов`язує виникнення для виконавця законних підстав для стягнення виконавчого збору з наявністю або відсутністю поважних причин для невиконання боржником виконавчого документа у термін, визначений у поставні про відкриття виконавчого провадження, та/або з вчиненням виконавцем дій для перевірки факту виконання рішення боржником.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17.09.2020 у справі № 640/16620/19, зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

У частині доводів позивача на порушення державним виконавцем термінів прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, суд зазначає, що частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Також, не підтверджуються доводи сторони позивача про те, що фактичного стягнення у виконавчому провадженні не відбувалось, оскільки відкриття провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) вже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог Закону, тому, постанови про відкриття виконавчого провадження № 63368682 від 23.10.2020 та про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 62676338 від 20.10.2020, були прийняті на підставі та в межах повноважень, встановлених законом. При цьому, посилання позивача на порушення відповідачем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо неналежного повідомлення боржника про хід виконавчого провадження, на переконання суду, не може бути безумовною підставою для скасування прийнятих у виконавчому провадженні постанов, у разі, якщо встановлено, що останні є законними та прийняті на підставі та в межах повноважень, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні гуди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірні у цій справі постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження з її виконання, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242 - 246, 255, 287 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дій та скасування постанов.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9).

Суддя В.І. Келеберда