Справа № 580/3072/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року справа № 580/3072/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28 вересня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначено, що позивач звернувся із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком, однак відповідач відмовив у призначенні пенсії з підстав недостатньості страхового стажу (оскільки встановив наявних 21 року стажу замість необхідних 28 років), не зарахувавши у повному обсязі періоди його трудової діяльності, при цьому відповідачем не зазначено, які саме періоди трудової діяльності зараховано у страховий стаж, а які ні. Позивач зазначив, що довідка ОК-5 сформована позивачем не відображає дійсні відомості про сплату страхових внесків, оскільки підтверджує сплату страхових внесків лише за 7 міс., натомість наявні у позивача матеріали (трудова книжка, довідка про заробітну плату, архівна довідку, копія свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, копія виписки з ЄДРПОУ підтверджують, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії (23.12.2021р.) у позивача був наявний достатній страховий стаж у обсязі більше 28 років. Позивач вказує, що у період з 25.02.2000р. - 20.06.2011р. здійснював підприємницьку діяльність, сплата ним єдиного податку протягом 2000 - 2006 років підтверджується квитанціями, копії яких надано до позову. Також, будь-яка заборгованість перед бюджетом, фондами страхування відсутня, у зв`язку із чим підприємницька діяльність позивача має бути зарахована до страхового стажу позивача. З урахуванням зазначеного, позивач просить призначити пенсію з 28.09.2021р., тобто з дня досягнення ним пенсійного віку.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

18.08.2022р., в межах строку встановленого судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що відповідно до наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 19 років 07 місяців 16 днів, страховий стаж для визначення права на призначення пенсії становить 21 рік 6 місяців 2 дні, що недостатньо для призначення пенсії, у зв`язку із чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення від 24.12.2021р. №50 про відмову у призначенні пенсії. Крім того, вказано, що оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є неналежним відповідачем у справі.

25.08.2022р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що не було повідомлено про те, що розгляд його заяви було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, у зв`язку із чим просив, для належного захисту його прав, у разі потреби, залучити іншого співвідповідача. Крім того, через несвоєчасне та неналежне його повідомлення про орган, який здійснив розгляд його заяви, просив суд розглянути питання про можливість постановлення окремої ухвали.

Ухвалою суду від 19.09.2022р. залучено до участі у справі якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1

23.12.2021р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії позивачем було додано копію трудової книжки, довідку про заробітну плату, архівну довідку, довідку ОК-5, копію диплома, копію паспорта, ідентифікаційного коду, свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, копію виписки з ЄДРПОУ, а також копії квитанцій про сплату єдиного податку на 25 арк. (згідно опису вкладення у цінний лист 206, а.с. 15).

24.12.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області рішенням №50 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу-28 років, зазначивши, що страховий стаж позивача складає 19 років 07 місяців 16 днів, страховий стаж для визначення права на призначення пенсії становить 21 рік 6 місяців 2 дні, що недостатньо для призначення пенсії.

Листом від 26.01.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомлено позивача про прийняте рішення №50, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до положень ст.26 Закону №1058, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч.ч.2, 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058-IV, відповідно до якої, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 287 років з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

За наслідками розгляду справи по суті, суд зазначає наступне.

Судом із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.12.2021р. №50 встановлено, що відповідач підтверджує наявний у позивача страховий стаж у обсязі - 19 років 07 місяців 16 днів, вказано, що страховий стаж для визначення права на призначення пенсії становить 21 рік 6 місяців 2 дні, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії з підстави відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії - 28 років.

При цьому, вказане рішення не містить відомостей, які з періодів трудової діяльності зараховано до страхового стажу позивача а які не, у зв`язку із чим під час перевірки правомірності вказаного рішення, необхідно встановити наявність/відсутність у позивача страхового стажу у обсязі 28 років, у зв`язку із чим суд зазначає наступне.

Суд встановив, що згідно диплому серії НОМЕР_1 , та виписки із залікової відомості, позивач з 01.09.1979р. - 30.04.1984р. (4 роки 8 місяців) навчався в Українській ордену Трудового червоного прапора сількогосподарській академії.

Щодо періоду навчання, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту «е» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі - Порядок № 590).

Підпунктом «і» пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також «навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті «і» зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.

Таким чином, період навчання позивача з 01.09.1979р. - 30.04.1984р. (4 роки 8 місяців), відповідно до законодавства чинного у період навчання, підлягає зараховуванню до загального стажу роботи.

Відповідно до відомостей трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивач працював:

- з 01.07.1984р. - 31.12.1984 р. на посаді агронома по захисту рослин у колгоспі Дружба;

- з 01.01.1985р. - 30.12.1991 р. на посаді головного агронома колгоспу у колгоспі Дружба ( загалом у колгоспі Дружба 7 років 6 місяців);

- з 30.01.1992р. - 25.02.1994р. на посаді контролера 1 класу у Радіоприборному заводі (2 роки 26 днів);

- з 01.06.1994р. - 31.03.1995 р. на посаді агронома-насіннєвода в управлінні сільського господарства і продовольства райдержадміністрації;

- з 01.04.1995р. - 14.11.1995р. на посаді головного агронома управління сільського господарства і продовольства в управлінні сільського господарства і продовольства райдержадміністрації;

- з 15.11.1995р. - 12.03.1999 р. на посаді голови КСП Дружба (4 роки 9 місяців 12 днів у період з 01.06.1994р. по 12.03.1999р.).

Крім того, період роботи позивача у колгоспі Дружба також підтверджується архівною довідкою, виданою Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області, №849 від 30.08.2021р., яка підтверджує роботу позивача у період з 01.07.1984р. по 30.12.1991р., з 15.11.1995р. - 12.03.1999 р. відомість про кількість вироблених трудоднів вказує про перевищення відпрацювання позивачем встановленого мінімуму трудоднів у колгоспі.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 21.04.2021р. в справі №336/6010/16-а та від 19.03.2021р. в справі № 344/12080/16-а, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд врахував, що в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, як на підстави внесення записів, які не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, з відповідними відмітками щодо посадових осіб, які вносили відповідні записи до трудової книжки позивача, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності. При цьому виконання позивачем встановленого мінімуму трудоднів у колгоспі Дружба також підтверджується архівною довідкою Балаклеївської сільської ради №849 від 30.08.2021р., у зв`язку із чим вказані у трудовій книжці періоди роботи мають бути зарахувані до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю позивачем на спрощеній системі оподаткування, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи №503 від 23.02.2000, виписки з ЄДРПОУ №373699, довідки ГУ ДПС України в Черкаській області від 31.12.2021р.:

- 25.02.2000р. зареєстровано підприємницьку діяльність позивача;

- 20.06.2011р. підприємницьку діяльність позивача припинено.

Указом Президента від 3 липня 1998 року № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва запроваджено з 1 січня 1999 року спрощену систем оподаткування, обліку та звітності для таких суб`єктів малого підприємництва.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахувань відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

до місцевого бюджету - 43 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

на обов`язкове спеціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно абз. 3 п.п. 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З наведених законодавчих норм слідує висновок, що до страхового стажу зараховується період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 30.06.2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, з 01.07.2000р. по 31.12.2017р. за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, сума сплачених коштів не впливає на зарахування цього періоду до страхового стажу.

Судом встановлено, що відповідно до квитанцій про сплату єдиного податку (наявні в матеріалах справи (а.с.17-29), що також були подані до заяви про призначення пенсії) позивач щомісячно сплачував єдиний податок у періоди: лютий 2000р. - січень 2002р. включно, березень 2002р.-січень 2004 р. включно, квітень 2004р. - січень 2007р. включно. Вказані квитанції є первинними документами, у зв`язку із чим слугують належним доказом сплати позивачем єдиного податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків у вказані періоди, як обов`язкової умови для зарахування до страхового стажу вказаних періодів підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Головного управління ДПС України в Черкаській області від 31.12.2021р. №4550/АП/23-00-51-024 позивач з 25.02.2000р. до 20.06.2011р. перебував на обліку, як фізична особа-підприємець.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено сплату позивачем, як суб`єктом підприємницької діяльності, єдиного податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків за вищевказані періоди, їх належить зарахувати до страхового стажу позивача.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 26 березня 2021 року у справі №414/1221/17.

Крім того, відповідно до довідки за формою ОК-5, періоди здійснення підприємницької діяльності позивача з 01.01.2007р. - по 31.05.2009р. та травень 2010р. містять відомості про сплату страхових внесків.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що періоди підприємницької діяльності позивача: лютий 2000р. - січень 2002р. включно, березень 2002р.-січень 2004 р. включно, квітень 2004р. - грудень 2006р. включно, січень 2007р. - травень 2009р. включно та травень 2010р. мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи наведене, беручи до уваги, що періоди навчання та роботи позивача, що належить врахувати до страхового стажу позивача становлять загалом - 19 років 8 днів, а також вищевказані періоди підприємницької діяльності позивача, що належить врахувати до страхового стажу становлять загалом - 9 років 2 місяці, суд доходить висновку про наявність у позивача страхового стажу у обсязі більш як 28 років, що необхідні для призначення пенсії за віком.

Щодо набуття позивачем права на призначення пенсії, суд врахував наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд встановив, що позивач досяг 60 річного віку 28.09.1961р. Наявні докази у матеріалах справи вказують на те, що із заявою про призначення пенсії за віком позивач вперше звернувся до відповідача - 23.12.2021р., тобто в межах трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку, у зв`язку із чим, відповідно до вказаних вище приписів ст. 45 Закону №1058, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, із 29.09.2021р. - наступного дня після досягнення ним пенсійного віку.

З огляду на встановлені, в ході розгляду даної справи обставини, суд доходить висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.12.2021р. №50.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, для повного та належного захисту прав позивача, на підставі ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.12.2021р. №50, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його навчання, роботи та підприємницької діяльності, що були досліджені в ході розгляду даної справи.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, відповідач є територіальним органом Пенсійного фонду України, а згідно із п. 4.3 цього Положення, організовує роботу управлінь Фонду, зокрема щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Таким чином питання призначення (перерахунку) і виплати пенсій належить до виключної компетенції відповідача.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Суд зазначає, що наявність та відповідність сукупності всіх необхідних критеріїв для призначення позивачу пенсії належить до виключної компетенції відповідача.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.12.2021р. №50, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 23.12.2021р. про призначення пенсії за віком з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо постановлення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Враховуючи викладене, винесення окремої ухвали є правом, а не обовязком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням судом саме під час розгляду справи порушення закону. Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення. Окрема ухвала є й реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, згідно з ч.9 ст.249 КАС України надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Оцінюючи доводи позивача з приводу наявності передбачених вказаними нормами підстав для постановлення окремої ухвали, суд під час розгляду даної справи будь-яких обставин, що могли б бути підставою для винесення окремої ухвали, не встановлено.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на що позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 11.07.2022р., наявної у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 496,20 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.12.2021р. №50 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7, код ЄДРПОУ - 21084076) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який дає право на пенсію за віком, наступні періоди: навчання в Українській ордену Трудового червоного прапора сількогосподарській академії - з 01.09.1979р. по 30.04.1984р.; роботу з 01.07.1984р. - 31.12.1984 р. на посаді агронома по захисту рослин у колгоспі Дружба; з 01.01.1985р. - 30.12.1991 р. на посаді головного агронома колгоспу у колгоспі Дружба; з 30.01.1992р. - 25.02.1994р. на посаді контролера 1 класу у Радіоприборному заводі; з 01.06.1994р. - 31.03.1995 р. на посаді агронома-насіннєвода в управлінні сільського господарства і продовольства райдержадміністрації; з 01.04.1995р. - 14.11.1995р. на посаді головного агронома управління сільського господарства і продовольства в управлінні сільського господарства і продовольства райдержадміністрації; з 15.11.1995р. - 12.03.1999 р. на посаді голови КСП Дружба, а також періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку: лютий 2000р. - січень 2002р. включно, березень 2002р.-січень 2004 р. включно, квітень 2004р. - грудень 2006р. включно, січень 2007р. - травень 2009р. включно та травень 2010р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7, код ЄДРПОУ - 21084076) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 23.12.2021р. про призначення пенсії за віком з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині судового рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7, код ЄДРПОУ - 21084076) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО