Справа № 520/5874/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.10.2022 р. справа №520/5874/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання бездіяльності протиправною та спонукання до розгляду заяви, -

встановити:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, колишній поліцейський) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції з приводу нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 01.07.2022р. стосовно надання для ознайомлення та копіювання матеріалів проведених відносно ОСОБА_1 службових розслідувань та наказів про звільнення ОСОБА_1 з поліції від 09.03.2022р., від 09.06.2022р., про поновлення ОСОБА_1 в посаді від 13.05.2022р.; 2) зобов`язання УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.07.2022р. стосовно надання для ознайомлення та копіювання матеріалів проведених відносно ОСОБА_1 службових розслідувань та наказів про звільнення ОСОБА_1 з поліції від 09.03.2022р., від 09.06.2022р., про поновлення ОСОБА_1 в посаді від 13.05.2022р.; 3) зобов`язання УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції надати ОСОБА_1 для ознайомлення та копіювання матеріали проведених відносно ОСОБА_1 службових розслідувань та наказів про звільнення ОСОБА_1 з поліції від 09.03.2022р., від 09.06.2022р., про поновлення ОСОБА_1 в посаді від 13.05.2022р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що дисциплінарне стягнення накладено безпідставно, за відсутності події вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідач, Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі за текстом владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління, орган публічної адміністрації) із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що подія скоєння дисциплінарного проступку мала місце в дійсності і втілилась у недотриманні п.1 ч.3 ст.1, п.2 ч.3 ст.1, п.4 ч.3 ст.1, п.5 ч.3 ст.1, п.8 ч.3 ст.1, п.13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, складеної відповідно до ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» Присяги поліцейського, п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, ч.2 ст.24 Закону України «Про Національну поліцію», абз.2 п.1 Розділу ІІ, абз.3 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. №1179) за рахунок безпідставної відсутності на службі без поважних причин в умовах запровадженого правового режиму воєнного стану протягом 25.02.2022р.-07.03.2022р. Наполягав, що обставини події проступку оцінені вірно, міра відповідальності обрана правильно, процедура накладення покарання дотримана, рішення про дисциплінарне стягнення прийнято повноважною особою.

Матеріали позову були отримані судом - 02.08.2022р.

Матеріали відзиву на позов були отримані судом - 22.08.2022р., а витребувані судом за власною ініціативою докази додатково були подані відповідачем - 01.09.2022р.

Клопотань про ознайомлення з матеріалами справи заявник не подавав.

Клопотань про існування наміру на подачу відповіді на відзив заявник не подавав.

Клопотань про усунення перешкод у реалізації наміру на подачу відповіді на відзив заявник не подавав.

Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомості об`єктивної дійсності відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заяви ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Тому суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, у період 04.08.2015р.-06.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ України у якості атестованого працівника міліції, у період 07.11.2015р.-09.06.2022р. проходив службу в лавах Національної поліції України на штатній посаді у складі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, згідно з наказом Департаменту патрульної поліції від 09.06.2022р. №838 о/с був звільнений зі служби в поліції з 09.06.2022р.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13.07.2018р. №680 о/с був призначений на посаду інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області

22.02.2019р. заявником була підписана посадова інструкція інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, згідно з якої до функціональних обов`язків за посадою було віднесено, зокрема, безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку.

25.02.2022р., 26.02.2022р., 27.02.2022р., 28.02.2022р., 01.03.2022р., 03.03.2022р., 05.03.2022р., 09.03.2022р. працівниками Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на прізвища: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були складені акти про відсутність заявника на службі без поважних причин.

13.05.2022р. Департаментом патрульної поліції було видано наказ №785 о/с про скасування раніше виданого наказу Департаменту патрульної поліції від 09.03.2022р. №591 о/с в частині звільнення заявника зі служби в поліції.

14.05.2022р. Департаментом патрульної поліції було видано наказ №579 про призначення відносно заявника службового розслідування стосовно подій 25.02.2022р.-09.03.2022р. і створено Дисциплінарну комісію у складі 5 осіб, а саме: Голови майора поліції Стрижак А., начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, члена капітана поліції Арсалан Сам-Далірі, заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, члена капітана поліції Кулішової К., головного інспектору відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції, члена капітана поліції Диняк Я., заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області, члена капітана поліції ОСОБА_6 , т.в.о. заступника начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Харківській області.

Доказів оскарження заявником названого наказу до суду або посадової (службової) особи поліції вищого рівня матеріали справи не містять.

Доводів про наявність особистої зацікавленості членів Дисциплінарної комісії у формулюванні конкретних наперед визначених висновків службового розслідування текст позову не містить, у ході розгляду справи заявник таких аргументів не висловлював.

Доказів наявності реального конфлікту інтересів або потенційного конфлікту інтересів у стосунках між заявником та членами Дисциплінарної комісії матеріали справи не містять.

Ознак існування неприязних стосунків між заявником та членами створеної згаданим наказом дисциплінарної комісії (далі за текстом - Дисциплінарна комісія) судом на виконання вимог ст.9 КАС України не виявлено, таких доказів заявником до суду не подано.

Під час проведення службового розслідування заявник перебував у правовому режимі відсторонення від виконання службових обов`язків.

Заявник був обізнаний із проведенням службового розслідування і 18.05.2022р. надав письмові пояснення, де зазначив, що протягом 24.02.2022р.-26.02.2022р. знаходився на лікарняному, з 01.03.2022р. повинен був вибути у основну щорічну відпустку, протягом 24.02.2022р.-05.03.2022р. перебував із власною родиною у підвальному приміщенні будинку за адресою АДРЕСА_1 , з 06.03.2022р. знаходився у м. Кропивницький, 10.03.2022р. повернувся до м. Харкова та дізнався про звільнення зі служби в поліції.

Згідно з датованими 16.05.2022р. письмовими поясненнями поліцейських Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 протягом 25.02.2022р.-09.03.2022р. заявник на службу не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав.

У зв`язку із розпочатим дисциплінарним провадженням відносно заявника була складена службова характеристика непозитивного змісту, згідно з якою заявник зарекомендував себе посередньо, за результати роботи не вболіває, власної ініціативи не проявляє, критику не сприймає, схильний до спотворення фактів та порушень службової дисципліни.

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 26.05.2022р. (далі за текстом - Висновок).

У тексті Висновку діяння/вчинок заявника за подією не виходу на службу без поважних причин 25.02.2022р.-28.02.2022р., 01.03.2022р., 05.03.2022р, 09.03.2022р. було кваліфіковано Дисциплінарною комісією у якості вчинення дисциплінарного проступку невиконання вимог п.1 ч.3 ст.1, п.2 ч.3 ст.1, п.4 ч.3 ст.1, п.5 ч.3 ст.1, п.8 ч.3 ст.1, п.13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, складеної відповідно до ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» Присяги поліцейського, п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, ч.2 ст.24 Закону України «Про Національну поліцію», абз.2 п.1 Розділу ІІ, абз.3 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016р. №1179) за рахунок безпідставної відсутності на службі без поважних причин в умовах запровадженого правового режиму воєнного стану.

Висновок містить пропозицію Дисциплінарної комісії з приводу застосування до заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

26.05.2022р. Висновок був затверджений начальником Департаменту патрульної поліції.

27.05.2022р. начальником Департаменту патрульної поліції було видано наказ №319, п.6 якого до заявника з відображений у Висновку мотивів було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Заявник був ознайомлений із цим наказом 09.06.2022р., що доводиться власноручним підписом заявника.

09.06.2022р. Департаментом патрульної поліції було видано наказ №838о/с, яким на реалізацію п.6 наказу Департаменту патрульної поліції №319 від 27.05.2022р. заявника було звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Доказів ознайомлення заявника із цим наказом учасниками спору до матеріалів справи не подано.

Згідно із наданою відповідачем на вимогу суду довідкою від 19.09.2022р. розмір середньоденного грошового забезпечення заявника за два повні календарні місяці перед настанням події звільнення з поліції (січень 2022р. та лютий 2022р.) склав - 502,45грн. при 29.644,68грн. отриманого доходу та 59 днях служби.

31.05.2022р. заявник в особі представника - адвоката подавав на ім`я начальника УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції адвокатський запит з приводу ознайомлення з низкою документів та надання копій низки документів, а саме: матеріалів службового розслідування, наказу Департаменту патрульної поліції від 09.03.2022р. №591, наказу Департаменту патрульної поліції від 09.03.2022р. №127, наказу Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022р. №785 о/с, наказу Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, матеріали службового розслідування, наказу Департаменту патрульної поліції від 27.05.2022р. №319.

01.07.2022р. позивач подав на ім`я начальника УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції адвокатський заяву з приводу надання копії наказу про призначення службового розслідування відносно поліцейського - ОСОБА_1 , копії матеріалів службового розслідування відносно поліцейського - ОСОБА_1 , копії наказу про звільнення зі служби в Національній поліції України поліцейського - ОСОБА_1 .

06.07.2022р. заявник в особі представника - адвоката подавав на ім`я начальника УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції адвокатський запит з приводу ознайомлення з низкою документів та надання копій низки документів, а саме: наказу Департаменту патрульної поліції від 09.03.2022р. №591 про звільнення з посади поліцейського ОСОБА_1 , матеріали службового розслідування, котре передувало виданню наказу Департаменту патрульної поліції від 09.03.2022р. №591 про звільнення з посади поліцейського ОСОБА_1 , наказу Департаменту патрульної поліції від 09.03.2022р. №127, наказу Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022р. №785 о/с, наказу Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, матеріали службового розслідування, котре передувало виданню наказу Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, наказу Департаменту патрульної поліції про звільнення зі служби у порядку дисциплінарного стягнення поліцейського ОСОБА_1 .

Листом Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 06.07.2022р. №2774/41/14/02-2022 заявнику у відповідь на звернення від 01.07.2022р. було повідомлено, що станом на 01.07.2022р. ознайомлення з матеріалами службових розслідувань, призначених і проведених відносно поліцейського ОСОБА_1 , а також копіями наказів, виданих відносно поліцейського ОСОБА_1 і отримання цих документів можливе виключно у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та сповіщено про продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів.

Листом Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 22.07.2022р. №3032/41/14/02-2022 заявнику у відповідь на звернення від 01.07.2022р. було надано копію витягу з висновку службового розслідування, проведеного за наказом Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, копію пояснень поліцейського ОСОБА_1 від 18.05.2022р., копію інформаційної довідки з електронної системи охорони здоровя, копія пояснень поліцейського ОСОБА_7 від 16.05.2022р., копію пояснень поліцейського ОСОБА_8 від 16.05.2022р., копію складеної відносно поліцейського ОСОБА_1 службової характеристки, копії актів про відсутність на службі 25.02.2022р.-28.02.2022р., 01.03.2022р., 05.03.2022р., 09.03.2022р., копію листа від 14.05.2022р. №278з/41/14/02-2022, копію листа від 14.05.2022р. №2121/41-14/02-2022, зображення електронного листування у месенджері Telegram, відомості про дислокацію сил та засобів УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції у дні відсутності поліцейського ОСОБА_1 на службі, копію витягу з наказу Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, копію витягу з наказу Департаменту патрульної поліції від 27.05.2022р. №319.

У листі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 22.07.2022р. №3032/41/14/02-2022 згадано, що обсяг наданих на запит від 01.07.2022р. документів складає 27 аркушів, з яких 14 аркушів із прихованою інформацією та 30 аркушів цифрових копій відсканованих документів, а тому решта запитаних матеріалів буде надана після оплати вартості витрат на копіювання.

Окрім того, листом Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 04.06.2022р. №277аз/41/14/01-2022 заявнику в особі представника - адвоката було повідомлено про продовження строку розгляду запиту від 01.06.2022р. №277аз до 20 робочих днів.

Листом Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 28.06.2022р. №277аз/41/14/01-2022 заявнику у відповідь на адвокатський запит від 01.06.2022р. №277аз було надано копію витягу з висновку службового розслідування, проведеного за наказом Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, копію пояснень поліцейського ОСОБА_1 від 18.05.2022р., копію інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я, копія пояснень поліцейського ОСОБА_7 від 16.05.2022р., копію пояснень поліцейського ОСОБА_8 від 16.05.2022р., копію складеної відносно поліцейського ОСОБА_1 службової характеристики, копії актів про відсутність на службі 25.02.2022р.-28.02.2022р., 01.03.2022р., 05.03.2022р., 09.03.2022р., копію листа від 14.05.2022р. №278з/41/14/02-2022, копію листа від 14.05.2022р. №2121/41-14/02-2022, зображення електронного листування у месенджері Telegram, відомості про дислокацію сил та засобів УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції у дні відсутності поліцейського ОСОБА_1 на службі, копію витягу з наказу Департаменту патрульної поліції від 14.05.2022р. №579, копію витягу з наказу Департаменту патрульної поліції від 27.05.2022р. №319.

У листі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 28.06.2022р. №277аз/41/14/014-2022 згадано, що обсяг наданих на запит від 01.06.2022р. документів складає 39 аркушів, з яких 16 аркушів із прихованою інформацією та 39 аркушів цифрових копій відсканованих документів, а тому решта запитаних матеріалів буде надана після оплати вартості витрат на копіювання.

Також у листі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 28.06.2022р. №277аз/41/14/014-2022 зазначено, що ознайомлення матеріалами службового розслідування можливе у робочі дні Управління патрульної поліції в Харківській області департаменту патрульної поліції, а саме: у час з понеділка по четвер з 09:00год. до 18:00год. (за винятком перерви, яка триває з 13:00год. до 14:00год.), у п`ятницю з 09:00год. до 16:45год. (за винятком перерви, яка триває з 13:00год. до 14:00год.).

Не погодившись із правомірністю управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу розгляду та вирішення по суті запиту колишнього поліцейського від 01.07.2022р., заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію", а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут, Дисциплінарний статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись приписами Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про відпустки" тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

За визначенням ч.1 ст.17 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Суд відмічає, що права поліцейського окреслені законодавцем, зокрема, у ч.10 ст.62, ст.ст.91-104 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію", ст.18 Дисциплінарного статуту.

Між тим, оскільки станом на 01.07.2022р. заявник вже не знаходився у статусі поліцейського, то відповідач цілком правомірно застосував до звернення заявника загальні правила розгляду звернень громадян України, а не спеціальні правила розгляду звернень діючого поліцейського.

Суд зазначає, що суспільні відносини з приводу практичної реалізації права особи на звернення унормовані, насамперед, приписами ст.40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а також додатково деталізовані приписами Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон №393/96-ВР), Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. №2657-ХІI (далі за текстом - Закон №2657-ХІІ), Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон №2939-VI).

При цьому, приписи перелічених вище законів одночасно регламентують і суспільні відносини з обігу інформації.

Окрім того, відносини з обігу інформації унормовані також і приписами ст.32 Конституції України, де указано, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини та приписами низки інших актів законодавства, зокрема, Закону України від 01.06.2010р. №2297-VI "Про захист персональних даних" (далі за текстом - Закон №2297-VI), Закону України від 14.10.2014р. №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі за текстом - Закон №1700-VIІ).

Так, ст.3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

У розумінні ч.1 ст.1 Закону №2657-ХІІ інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Звідси слідує, що за суттю інформацією є відомості та дані, а формою існування - матеріальні носії або електронне відображення.

За визначенням ст.1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, у силу чіткого та однозначного припису закону публічною інформацією є вже існуюча річ матеріального світу - інформація, котра фізично знаходиться у володінні особи, у відання якої передано повноваження з приводу виконання функцій держави чи місцевого самоврядування.

Статтею 20 Закону № 2657-ХІІ за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 21 Закону № 2657-ХІІ передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша). Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом (частина друга). Аналогічні за змістом положення містяться і у ч.1 ст.6 Закону №2939-VI.

Окремо суд зважає, що відмінність правової категорії "інформація" від правової категорії "документ" зумовлює необхідність виокремлення із загального обсягу інформації конкретного документа окремої частини стосовно інформації з обмеженим доступом та окремої частини стосовно інформації з іншим режимом обігу та надання для ознайомлення інформація, доступ до якої не обмежений (ч.7 ст.6 Закону № 2939-VI).

Окрім того, ст. 10-1 Закону №2939-VI не виключає випадку правомірного надання інформації про персональні дані у знеособленій формі.

Частиною 2 ст.6 Закону №2939-VI передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Звідси слідує, що юридично значимими факторами у процедурі обігу інформації (тобто критеріями запровадження обмежень) є: 1) публічний інтерес у забезпеченні недоторканності інформації (національна безпека, територіальна цілісність, громадський порядок, запобігання заворушенням, запобігання кримінальним правопорушенням, охорона здоров`я населення, захист репутації, збереження конфіденційності, авторитет правосуддя, неупередженість правосуддя); 2) рівень загрози реального настання ймовірної шкоди та межа істотності ймовірної шкоди; 3) баланс між наслідками ситуації/випадку нерозголошення інформації та наслідками ситуації/випадку поширення інформації в аспекті значення інформації для суспільства.

Тобто, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації (у тому числі і за окресленою ч.5 ст.6 Закону №2939-VI категорією) повинно відбуватись за обов`язкового дотримання умов ч.2 ст.6 Закону №2939-VI та з урахуванням фізичної змоги надання інформації у знеособленій формі та у частині документа.

Частиною 1 ст.22 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

За положеннями Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" до ознак конфіденційної інформації належать: встановлювати конфіденційність публічної інформації та визначати порядок її поширення можуть лише фізичні та юридичні особи; суб`єкти владних повноважень не наділені правом відносити інформацію до конфіденційної; публічна інформація не може бути віднесена до конфіденційної у випадках, прямо визначених Законом (ч.ч. 1, 2 ст.13 Закону №2939-VI); у випадках, встановлених законодавством, може відбуватись легальне необмеження доступ до визначеної інформації, в тому числі й конфіденційної (ч.5 ст.6 Закону № 2939-VI).

При цьому, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п.1-3 ч.2 ст.6 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VI "Про доступ до публічної інформації", тобто виконання вимог так званого "трискладового тесту".

Окремо, суд звертає увагу, що положення ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону № 2939-VI закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі "трискладового тесту".

Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

За таких умов, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує: 1) якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації; 2) в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення; 3) чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових "трискладового тесту" означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2019р. у справі №554/11837/14-а, від 17.02.2020 у справі №826/8891/16 та випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №9901/249/19.

Окрім того, при вирішенні спору по суті суд враховує, що 01.12.2020р. набрала чинність Конвенція Ради Європи про доступ до офіційних документів (ратифіковано Україною із заявами Законом № 631-IX від 20.05.2020), у відповідності до частини 1 статті 2 якої кожна Сторона гарантує право кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів (далі Конвенція Ради Європи).

Згідно із частиною 2 статті 2 Конвенції Ради Європи кожна Сторона вживає необхідних заходів у своєму національному законодавстві для впровадження положень щодо доступу до офіційних документів, передбачених цією Конвенцією.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції Ради Європи кожна Сторона може обмежувати право доступу до офіційних документів. Обмеження повинні бути чітко встановлені у законі, бути необхідними у демократичному суспільстві і бути пропорційними цілям захисту: a. національної безпеки, оборони та міжнародних відносин; b. громадської безпеки; c. попередження, розслідування та судового переслідування кримінальної діяльності; d. дисциплінарного розслідування; e. перевірки, контролю та нагляду з боку державних органів; f. приватного життя та інших законних приватних інтересів; g. комерційних та інших економічних інтересів; h. економічної, монетарної політики і політики обмінного курсу держави; і. рівності сторін у судовому провадженні та ефективного здійснення правосуддя; j. навколишнього середовища, або k. обговорень всередині державного органу або між такими органами стосовно вивчення питання.

Держави, яких це стосується, під час підписання або депонування ратифікаційної грамоти, документа про прийняття, затвердження або приєднання, у заяві на ім`я Генерального секретаря Ради Європи можуть заявити, що листування з правлячою сім`єю та її двором або главою держави може також бути включено до можливих обмежень.

У доступі до інформації, що міститься в офіційному документі, може бути відмовлено у разі, якщо її розголошення завдасть або ймовірно може завдати шкоди хоча б одному з інтересів, перелічених у пункті 1, якщо тільки відсутній переважаючий суспільний інтерес в оприлюднені такої інформації.

Звідси слідує, що управлінське волевиявлення розпорядника публічної інформації у формі відмови у доступі до публічної інформації має ґрунтуватись на наслідках застосування так званого "трискладового тесту" та повинно бути умотивовано критеріями обмеження інформації за ст.6 Закону №2939-VI і за ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів (ратифіковано Україною із заявами Законом України від 20.05.2020р. №631-IX)

При цьому, у відповідності до положень ч.4 ст.6 Закону №2939-VI, саме до повноважень розпорядника інформації належить встановлення наявності чи відсутності підстав для обмеження у доступі до інформації.

Оцінивши приєднані до справи письмові докази, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах станом на 01.07.2022р. відповідач суб`єкт владних повноважень об`єктивно не мав фізичної змоги надати заявнику бажану для нього інформацію за механізмом зносин із діючим поліцейським, а фактично вдався до виконання положень ч.2 ст.21 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації".

Суд визнає, що дійсно обсяг фактично наданих заявнику документів перевищив 10 сторінок, а згідно з ч.3 ст.9 Закону України від 02.07.2015р. №508-VIII "Про Національну поліцію" поліція забезпечує доступ до публічної інформації, володільцем якої вона є, у порядку та відповідно до вимог, визначених законом.

Між тим, згідно з правилом ч.4 ст.21 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано достатній обсяг доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже поведінка поліцейського, котрий цілком усвідомлює значення власних діянь, має бути зразковою в усіх випадках незалежно від дії будь-яких третіх факторів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту наведеної норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів приватної особи/заявника.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України і ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичних відносин з`ясував неповно та невичерпно, норму закону визначив невірно, зміст приписів застосованої норми закону витлумачив помилково, не взяв до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, унаслідок чого не врахував, що запит заявника від 01.07.2022р. стосувався виключно інформації про самого заявника, а тому у силу ч.4 ст.21 Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" підлягав задоволенню у повному обсязі.

Разом із тим, суд зважає, що на відміну від доводів мотивувальної частини позову та вимог резолютивної частини позову текст звернення заявника від 01.07.2022р. не містив ані прохання з приводу ознайомлення, ані прохання з приводу надання можливості зняти копії документів.

Звідси слідує, що попередньої події звернення заявника із конкретно визначеними вимогами до суду відсутня подія звернення заявника до органу публічної адміністрації із цими ж самими вимогами.

Указане засвідчує відсутність порушеного права приватної особи як об"єкту судового захисту.

До того ж суд зважає, що предметом позову є самостійно сформульована заявником вимога про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Однак, у спірних правовідносинах на звернення заявника відповідачем суб`єктом владних повноважень була надана відповідь у формі письмових листів.

Суд зауважує, що за загальним правилом п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України рішенням суб`єкта владних повноважень є письмовий акт, дією суб`єкта владних повноважень є вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, а бездіяльністю є ухилення від виконання обов`язку.

До того ж, управлінське волевиявлення владного суб`єкта (окрім перелічених вище форм) може втілюватись і у вигляді письмової відмови (листа) чи фактичної відмови, котрі за змістом, формою, способом реалізації повноваження не є рішенням чи дією, але здатні до створення перешкоди у реалізації публічного суб`єктивного права заявника-приватної особи.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а: 1) як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені; 2) Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи; 3) Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності; 4) встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Судом у ході розгляду справи достеменно установлено, що у спірних правовідносинах органом публічної адміністрації не обиралось пасивної форми поведінки, а натомість було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втіленої у письмовому листі, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення звернення заявника з приводу надання копій документів відносно особисто себе.

Отже, слід дійти до висновку про помилковість твердження заявника про вчинення відповідачем у спірних правовідносинах саме бездіяльності.

Відсутність події бездіяльності суб`єкта владних повноважень призводить до відмови у позові за цим епізодом.

Оскільки заявник у зверненні від 01.07.2022р. не порушував питання про ознайомлення із документами та про зняття копій із документів, то позов за цими епізодами також підлягає відхиленню.

Окрім того, суд зазначає, що у листі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 28.06.2022р. №277аз/41/14/014-2022 прямо указано, що ознайомлення матеріалами службового розслідування можливе у робочі дні Управління патрульної поліції в Харківській області департаменту патрульної поліції, а саме: у час з понеділка по четвер з 09:00год. до 18:00год. (за винятком перерви, яка триває з 13:00год. до 14:00год.), у п`ятницю з 09:00год. до 16:45год. (за винятком перерви, яка триває з 13:00год. до 14:00год.).

Відтак, ця обставина додатково та беззаперечно виключає існування порушеного права заявника за цим епізодом.

Оскільки остаточна відповідь у формі відмови у доступі до публічної інформації у зв`язку із вимогою оплатити вартість послуг із копіювання документів була надана відповідачем суб`єктом владних повноважень листом Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 22.07.2022р. №3032/41/14/02-2022 і від цієї події не збіг визначений процесуальним законом строк на звернення до суду (22.01.2023р.), то суд не вбачає підстав для виходу за межі позову.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко