Справа № 340/2858/22
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2858/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району (; адреса: вул. Центральна, 59, с. Велика Виска, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26421)

про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

- скасувати пункт 6 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року № 441 «Про відмову у наданні дозволів па розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність».

- зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про надання безоплатно у власність земельної ділянки та дозволу на розроблення документації із землеустрою від 07 вересня 2021 року (вхідний № 1470 від 07 вересня 2021 року).

- зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану надати дозвіл ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території колишньої Всликовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 5,37 га за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :02:001:9051, розташованої на території Мар`янівської територіальної громади (колишньої Великовисківської сільської ради Маловисківського району) Кіровоградської області.

В обґрунтування позову зазначено, що у встановленому законом порядку позивачка звернулася до Мар`янівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, однак відповідачем протиправно було відмовлено у її задоволенні. При цьому, єдиним правильним та ефективним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання відповідного дозволу.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року відкрито провадження у відповідній адміністративній справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Розглянувши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області як орендодавцем та ОСОБА_2 як орендарем, було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендарю передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 49,8500 га з кадастровим номером :02:001:9051, що розташована на території Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

24 листопада 2014 року створено фермерське господарство "ІСКАНДЕР-73".

Відповідно до пункту 1.5. статуту ФГ "ІСКАНДЕР-73" є членом цього фермерського господарства є, зокрема, позивачка ОСОБА_1 .

Пунктом 5.1. статуту ФГ "ІСКАНДЕР-73" передбачено, що до земель фермерського господарства належить, зокрема, земельна ділянка площею 49,8500 га з кадастровим номером :02:001:9051, яка надана в оренду колишньому засновнику господарства ОСОБА_2 .

Факт перебування вказаної земельної ділянки в оренді ФГ "ІСКАНДЕР-73" також підтверджується реєстрацією такого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим №: :02:001:9051 належить до земель комунальної власності, власником якої є Мар`янівська сільська рада, .

07 вересня 2021 року позивачка, керуючись статтями 31, 32 ЗК України та статті 13 Закону України "Про фермерське господарство", звернулася до відповідача із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території колишньої Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 5,37 га, за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером: :02:001:9051, яка розташована на території Мар`янівської територіальної громади (колишньої Великовисківської сільської ради).

До цього клопотання було додано копії паспорта громадянина України та картки фізичної особи-платника податків; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; статуту ФГ "ІСКАНДЕР-73"; договору оренди землі від 02.10.2014; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна; довідки Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про розмір земельної частки (паю); викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру про бажане місце розташування земельної ділянки; нотаріально засвідченої копії заяви землекористувача про погодження вилучення частини земельної ділянки.

За результатами розгляду клопотання пунктом 6 рішення тринадцятої сесії восьмого скликання Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградська область від 23 грудня 2021 року №441 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером: :02:001:9051, у зв`язку з тим, що до заяви не додано погодження землекористувача, що передбачено частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Позивачка, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Згідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, і Земельним кодексом України (далі в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин).

Частиною третьою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема і для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною третьою статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами шостою та сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відтак, до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбачених статтями 118, 123 Земельного кодексу України.

Частинами 1,5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" чітко передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно з частинами першою-третьою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Предметом розгляду у справі є пункт 6 рішення Відповідача від 23.12.2021 № 441, яким позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю).

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон №973-IV) передбачено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Водночас, відповідно до статті 7 Закону №973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 32 ЗК України передбачено право членів фермерських господарств на приватизацію земельних ділянок шляхом передачі безоплатно у приватну власність наданих їм у користування земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

За змістом статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Правову норму, що міститься у статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" слід розуміти як таку, що надає членам фермерського господарства право на приватизацію земельної ділянки, наданої у користування фермерському господарству. При цьому такими, що надані фермерському господарству, вважають і земельні ділянки, надані голові фермерського господарства для його створення.

Таким чином, член фермерського господарства має право отримати безоплатно у власність частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні фермерського господарства. Іншими словами, не лише особа, якій раніше була надана у користування земельна ділянка для ведення фермерського господарства, має право на отримання її у власність, оскільки така земельна ділянка була йому відведена саме з метою створення фермерського господарства.

Вказаний висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у постановах від 13.03.2018 року по справі № 348/992/16-ц, від 01.04.2020 року у справі № 320/5724/17, від 23.06.2020 року у справі № 179/1043/16-ц.

Позивачка є членом ФГ "ІСКАНДЕР-73", що не ставиться під сумнів та не є предметом доказування.

Підставою для відмови позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є висновок відповідача, щодо порушення частини шостої статті 118 Земельного кодексу України до заяви не було додано погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки.

Однак, звертаючись до відповідача із клопотанням від 07 вересня 2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) позивачкою, серед іншого, також було надано нотаріальну копію заяви ФГ "ІСКАНДЕР-73" про погодження вилучення земельної ділянки площею 49,85 га з кадастровим №: :02:001:9051, яка перебуває в оренді на підставі договору від 02 жовтня 2014 року, за умови надання за рахунок такої земельної ділянки земельних ділянок у власність членам фермерського господарства.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 6 рішення від 23 грудня 2021 № 441 є обґрунтованими, а останнє протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за її клопотанням є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання та вирішити питання, щодо якого звернулася позивачка, відповідно до вимог земельного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Водночас, обраний судом спосіб захисту порушеного права позивачки матиме особливості, обумовлені дією воєнного стану в Україні.

Так, 24 лютого 2022 року Президентом України прийнято Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ).

Відповідно до пункту 1 Указу введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

При цьому строк дії воєнного стану неодноразово продовжений.

Так, зокрема, пунктом 1 Указу Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Приписами підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

За таких умов заява позивачки про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою бажаної земельної ділянки має бути повторно розглянута відповідачем після закінчення строку дії воєнного стану в Україні.

Разом з тим, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання селищної ради прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, обов`язок відповідача приймати законні рішення визначений Основним Законом України та додатковому спонуканню з боку суду не підлягає.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Законодавчо поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень не унормовано. Однак, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли йдеться лише про один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі суб`єкта діяти чи не діяти, а якщо діяти - то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, прямо або опосередковано закріплених у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У спірних правовідносинах повноваження сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання вмотивованої відмови у його наданні чітко регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні - орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

В контексті обставин спору, застосування такого способу захисту можливе виключно за умови виконання позивачем усіх визначених законом вимог, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Натомість правова оцінка спірного рішення стосувалася безпосередньо підстав відмови, зазначених у спірному рішенні. Предмет доказування у даній справі не охоплює вичерпності цих мотивів та дотримання позивачем усіх умов для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, а відтак і для задоволення вимоги позивачки про зобов`язання Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану надати дозвіл позивачці на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого.

Частиною третьою статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачка стверджує, що її витрати на професійну правничу допомогу склали 5050,00 грн.

На підтвердження обгрунтованості заявлених витрат представником позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2021 року; додаток до договору №1 від 11 жовтня 2021 року; звіт про витрачений час на надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 11 жовтня 20221 року від 01 серпня 2022 року; акт про надання правничої допомоги від 01 серпня 2022 року.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

Так, за змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поряд з цим, частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, стаття 134 КАС України забезпечує право особи на правову допомогу, та, разом з тим, запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, що в силу частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (зокрема, пункт 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункт 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи опис виконаних адвокатом робіт, наведений в акті від 01.08.2022, суд дійшов висновку, що такі послуги адвоката як "зустріч з Клієнтом з метою з`ясування обставин справи; правовий аналіз наданих Клієнтом документів; аналіз законодавства, пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; зустріч з Клієнтом з метою обговорення правової позиції у справі; підготовка додатків до позовної заяви" є складовою послуги із складення позовної заяви.

Беручи до уваги викладене, а також те, що дана справа розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тобто без проведення судового засідання, є справою незначної складності, позовні вимоги задоволено частково, суд вважає співмірним та обгрунтованим у даному випадку зменшення судових витрат, які підлягають присудженню позивачці на підставі частини третьої статті 139 КАС України до 3000,00 грн.

Судові витрати у справі- судовий збір в сумі 661,60 грн (2/3 від задоволених позовних вимог та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу - належить розподілити відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачеві з бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району (; адреса: вул. Центральна, 59, с. Велика Виска, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26421) про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року № 441 «Про відмову у наданні дозволів па розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність».

Зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану в Україні повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про надання безоплатно у власність земельної ділянки та дозволу на розроблення документації із землеустрою від 07 вересня 2021 року (вхідний № 1470 від 07 вересня 2021 року), та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району () на користь ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 661,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд (а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук