Справа № 140/3697/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3697/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Любешівської селищної ради (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, пов`язаної із невиконанням своїх функцій, передбачених ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426; зобов`язання вчинити дії з організації та виконання своїх функцій, визначених ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», та, не пізніше 01 січня 2025 року, виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426 на ім`я ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 04.09.2021 звернувся до Любешівської селищної ради із заявою, в якій просив вчинити дії з виділення в натурі земельної частки (паю) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426.

В листопаді 2021 року позивач отримав відповідь за підписом селищного голови Любешівської селищної ради №К-1153 від 26.10.2021, з якої вбачається, що рішенням Любешівської селищної ради №15/42 від 25.10.2021 відмовлено ОСОБА_1 у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426 у зв`язку із тим, що виділення земельних ділянок згідно сертифікатів на земельну частку (пай) без розроблення землевпорядної документації, виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) суб`єктом господарювання, який має у своєму складі сертифікованого інженера - землевпорядника, погодження проекту землеустрою селищною радою, затвердження на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток суперечитиме статтям 7, 9, 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статтям 20, 25 Закону України «Про землеустрій», статті 79-1 Земельного кодексу України.

ОСОБА_1 вважає бездіяльність Любешівської селищної ради з питань організації і проведення в межах компетенції робіт, пов`язаних з виділенням в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426, незаконною, оскільки відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» проведення таких робіт віднесено до повноважень відповідача.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.17).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.20-27) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 державним нотаріусом Любешівського нотаріального округу Кухом В.І., вбачається, що позивач успадкував право на земельну частку (пай) у 2009 році, проте упродовж більше 12 років не звертався до компетентного органу з приводу реалізації права власності на земельну частку (пай).

Повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів перейшли до органу місцевого самоврядування у 2019 році, що свідчить безпідставність висунутих позивачем звинувачень у позовній заяві про бездіяльність відповідача.

Землі КСП «Волинь» (с.Хоцунь, с.Сваловичі) ввійшли до меж Любешівської селищної ради 30.11.2017. Питаннями виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з 05.12.1995 (час одержання і реєстрації державного акту на право колективної власності на землю КСП «Волинь» Любешівського району) до 30.11.2017 (перша сесія об`єднаної територіальної громади -Любешівської селищної ради) вирішувались Любешівською районною державною адміністрацією та районним відділом (управлінням) Держкомзему (Держгеокадастру) у Любешівському районі, Хоцунською сільською радою, керівництвом СВК «Волинь», комісією по визначенню земельної частки, обраною загальними зборами КСП «Волинь» 12.02.1996 та власниками земельних часток (паїв), які за власний рахунок мали б виготовити проект організації території земельних часток (паїв). Крім того, до 2019 року рішення про виділення земельних часток (паїв) за межами населених пунктів приймались районними державними адміністраціями.

У 2021 році позивач звернувся до селищної ради із письмовою заявою про виділення йому у натурі на місцевості земельної частки (паю).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 1 рішення сесії №15/42 від 25.10.2021 відмовлено позивачу у виділенні земельної частки (паю) з обґрунтуванням причин відмови.

Разом з тим, пунктом 2 вищезгаданого рішення зобов`язано посадових осіб селищної ради провести роз`яснювальну роботу серед осіб, які мають сертифікати на земельну частку (пай), а також спадкоємців щодо необхідності оформлення права власності на землю і т.д.

Безпідставними є твердження позивача про те, що селищна рада не вживає і не має наміру вживати заходів щодо організації розроблення землевпорядної документації, виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Так, органом місцевого самоврядування ініційовано проведення 28.05.2021 зборів власників земельних часток паїв КСП «Волинь» (с.Хоцунь) за участю посадових осіб селищною ради та землевпорядної організації з метою вирішення питання щодо організації території земельних часток (паїв).

У зв`язку з тим, що на збори не з`явилась більшість осіб, які мають сертифікати на земельну частку (пай), відбулась зустріч начальника відділу землекористування, кадастру, екологічної безпеки селищної ради ОСОБА_2 , старости селищної ради ОСОБА_3 , представників землевпорядної організації «Сота Нова», на якій проведено роз`яснювальну роботу щодо оформлення прав на земельну частку (пай), фінансування робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель КСП «Волинь».

Таким чином, вини органу місцевого самоврядування у тому, що переважна більшість власників сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Волинь (с.Хоцунь та с.Сваловичі) не мають бажання оформляти право власності на земельну частку (пай), немає.

15.06.2022 позивачем подано до суду відповідь на відзив (а.с.30-32), в якій позивач підтримав власну правову позицію з підстав та мотивів, висловлених в позовній заяві.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 14.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Любешівської селищної ради із заявою, в якій просив виділити в натурі (на місцевості) належну йому земельну частку (пай), до якої долучив копії наступних документів: паспорта, ідентифікаційного номера, сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426 (а.с.7-8).

Листом від 26.10.2021 №К-1153 Любешівська селищна рада направила ОСОБА_1 рішення №15/42 від 25.10.2021 та повідомила, що вказаним рішенням позивачу відмовлено у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) згідно сертифіката ВЛ №007426 у зв`язку з тим, що виділення земельних ділянок згідно сертифіката на земельну частку (пай) без розроблення землевпорядної документації, виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) суб`єктом господарювання, який має у своєму складі сертифікованого інженера-землевпорядника, погодження проекту землеустрою, селищною радою, затвердження на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) та розподілу земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток суперечитиме статтям 7, 9, 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статтям 20, 25 Закону України «Про землеустрій», статті 79-1 Земельного кодексу України (а.с.9-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відносини щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій регламентовано, зокрема, статтею 25 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно (частини 2 та 3 статті 25 ЗК України).

У свою чергу, частинами третьою-п`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про розроблення проекту землеустрою щодо приватизації цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту землеустрою щодо приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

26.04.2003 набрав чинності Закон України №675-IV «Про внесення змін до Земельного кодексу України», яким пункт 8 розділу «Перехідні положення» Х ЗК України доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Натомість, приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема, Указ Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95), пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу № 720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу № 720/95).

Із наведеного вище слідує, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №899-IV право на земельну частку (пай) мають, окрім інших, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Статтею 5 Закону №899-IV передбачені такі повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради (стаття 3 Закону № 899-IV).

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частинами 2, 4 статті 13 Закону №899-IV невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 затверджено Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Цей Порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок, що підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Статтею 19 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV (далі Закон №858-IV) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;

б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно зі статтею 22 Закону №858-IV землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації);

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Статтею 491 Закону №858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляються з метою формування земельних ділянок сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються з колективної у комунальну власність.

У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).

Проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляються на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 55 Закону №858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами першою, п`ятою статті 46 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами першою, четвертою статті 47 Закону №280/97-ВР передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Аналіз цих законодавчих норм свідчить, що органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності КПС чи за рахунок земель запасу чи резервного фонду комунальної власності.

Процедура набуття такими громадянами права власності на землю передбачає проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації - проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Підставою для розроблення документації із землеустрою є рішення ради, яке приймається за заявою громадянина про надання йому дозволу на виготовлення відповідної документації. Вирішення такої заяви повинно відбуватися в порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий порядок та спосіб прийняття рішень з питань регулювання земельних відносин та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.

Як встановлено судом ОСОБА_1 успадкував право на земельну частку (пай) у землі в розмірі 0,91 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яка перебуває в колективній власності КСП «Волинь» села Хоцунь, Любешівського району, Волинської області, належного спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частику (пай) серії ВЛ №007426, виданого Любешівської райдержадміністрації Волинської області від 12.09.1996 №292 і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 18.09.1996 за №224 (а.с.14).

14.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Любешівської селищної ради із заявою, в якій просив виділити в натурі (на місцевості) належну йому земельну частку (пай), до якої долучив копії: паспорта, ідентифікаційного номера, сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №007426 (а.с.7-8).

Разом з тим, в порушення вимог земельного законодавства України позивачем не дотримано порядку набуття права на земельну частку (пай), а саме не отримано від селищної ради дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не виготовлено такої документації, на підставі якої в подальшому здійснюється виділення в натурі (на міцевості) земельної частки (паю).

Пунктом 1 рішення сесії №15/42 від 25.10.2021 Любешівська селищна рада восьмого скликання (а.с. 11) вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) згідно сертифіката ВЛ №007426 у зв`язку з тим, що виділення земельних ділянок згідно сертифіката на земельну частку (пай) без розроблення землевпорядної документації, виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) суб`єктом господарювання, який має у своєму складі сертифікованого інженера-землевпорядника, погодження проекту землеустрою, селищною радою, затвердження на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) та розподілу земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток суперечитиме статтям 7, 9,11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статтям 20, 25 Закону України «Про землеустрій», статті 79-1 Земельного кодексу України.

Разом з тим, пунктом 2 вищезгаданого рішення з огляду на те, що кінцевий термін оформлення прав на земельну частку власниками сертифікатів - 31 грудня 2024 року вирішено доручити:

2.1. старості сіл Люб`язь, Хоцунь, Сваловичі ОСОБА_3 , спеціалісту відділу землекористування, кадастру, екологічної безпеки ОСОБА_4 з метою організації право спроможних зборів власників земельних часток (паїв) проводити роз`яснювальну роботу серед спадкоємців власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Волинь» про необхідність переоформлення прав на земельну частку (пай) власників сертифікатів, які померли, і серед власників сертифікатів про необхідність вирішення питань фінансування робіт виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за кошти власників сертифікатів суб`єктом господарювання, який має у своєму складі сертифікованого інженера-землевпорядника;

2.2. начальнику відділу землекористування, кадастру, екологічної безпеки селищної ради ОСОБА_2 , при появі потенційних орендарів земель КСП «Волинь», по-можливості, задіяти їх до фінансування робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) КСП «Волинь» (виготовлення технічних документацій щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок власникам сертифікатів на земельну частку (пай).

Враховуючи вищевикладене відсутня протиправна бездіяльність зі сторони Любешівської селищної ради, пов`язана із невиконанням своїх функцій, передбачених статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки відповідачем належним чином в порядку, передбаченому земельним законодавством, розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 14.09.2021.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій