Справа № 640/10539/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Київ № 640/10539/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Кабінету Міністрів України

про визнання протиправною та нечинною постанови №344 від 24.04.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту відповідач) про визнання протиправною та нечинною постанови №344 від 24.04.2019 «Про внесення змін до Положення про митні декларації» в частині п. 1 Змін, що вносяться до Положення про митні декларації.

Ухвалою суду від 18.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваної постанови в частині, оскільки вона прийнята КМУ з порушенням основних засад державної регуляторної політики в частині порядку оприлюднення регуляторних актів та принципу прозорості та протирічить вимогам, встановленим Митним кодексом України в частині порядку та строків митного оформлення товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 26.11.2019 всіх учасників справи, суд по справі перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Кабінетом Міністрів України 24.04.2019 прийнято постанову №344 «Про внесення змін до Положення про митні декларації» якою затверджено Зміни, що вносяться до Положення про митні декларації.

Так, оскаржуваним пунктом 1 Змін передбачено:

1. Пункт 26 після абзацу шостого доповнити новими абзацами такого змісту:

У разі коли місця митного контролю товарів, що ввезені трубопровідним транспортом або лініями електропередачі, у тому числі з метою транзиту через митну територію України, розташовані на тимчасово окупованій території України або переміщення на тимчасово окуповану територію України товарів трубопровідним транспортом або лініями електропередачі здійснено з території суміжної держави, на якій розташовані прилади обліку, оформлення додаткових декларацій на кількість товарів, переміщених на підконтрольну українській владі територію, здійснюється без надання актів приймання-передачі та на підставі довідки, наданої перевізником, що підтверджує кількість таких товарів.

У разі коли під час ввезення товарів трубопровідним транспортом покупцем оскаржено ціну товару у порядку, передбаченому зовнішньоекономічним договором (контрактом), оформлення додаткових декларацій здійснюється без надання актів приймання-передачі та рахунків-фактур на підставі копії зовнішньоекономічного договору (контракту), копії остаточного і обов`язкового арбітражного рішення, яке визначає ціну товару, та довідки, наданої перевізником, що підтверджує кількість таких товарів..

У зв`язку з цим абзац сьомий вважати абзацом дев`ятим.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою в частині, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Статтею 5 КАС України кожній особі гарантовано право на звернення до адміністративного суду, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В силу ч. 2 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі також Закон 794) Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною 2 ст. 49 Закону №794 встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

При цьому, згідно з п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Оскаржуваною постановою внесено зміни до Положення про митні декларації, яке визначає вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними. Внесені зміни, зокрема визначають вимоги до документів, що подаються з митними деклараціями, умови випуску товарів митним органом до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз), умови та порядок внесення змін до митної декларації.

Таким чином, виходячи зі змісту постанови КМУ 344 та норм ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону 794, п. 18 ч. 1 ст.4 КАС України, слідує, що оскаржувана постанова є нормативно-правовим актом та може бути оскаржена до адміністративного суду у порядку ст. 264 КАС України.

Судом встановлено, що постановами КМУ від 27.12.01 №1729, від 01.10.15 №758, від 22.03.17 №187, від 10.10.18 №834, від 19.10.18 №867 на НАК «Нафтогаз України» було покладено обов`язки щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії, а також забезпечення постачання природного газу для подальшої його реалізації побутовим споживачам, в тому числі з ресурсу природного газу, придбаного за кордоном.

Здійснюючи господарську діяльність та виконуючи покладені державою обов`язки із НАК «Нафтогаз України» для забезпечення ресурсу природного газу у 2014, 2015 роках закуповувала природний газ за зовнішньоекономічними контактами: зокрема за Контрактом про поставку природного газу з Публічним акціонерним товариством «Газпром» (Російська Федерація) від 19.01.2009 №КП.

Разом з тим вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами (в тому числі трубопровідним транспортом) визначені Постановою КМУ від 21.05.12 №450 та є обов`язковими для застосування НАК «Нафтогаз України» під час митного оформлення природного газу, ввезеного на територію України.

Постановою КМУ від 24.04.19 №344 «Про внесення змін до положення про митні декларації (далі також Постанова 344) внесено ряд змін до Положення про митні декларації, затвердженого Постановою КМУ від 21.05.12 №450, зокрема щодо оформлення додаткових декларацій:

- у випадку розташування пунктів митного контролю на тимчасово окупованій території України, або переміщення трубопровідним транспортом товару (природного газу) на тимчасову окуповану територію з території суміжної держави;

під час ввезення на територію України товару (природного газу) трубопровідним транспортом, ціну якого покупцем оскаржено у визначеному зовнішньоекономічним контрактом порядку та при наявності остаточного обов`язкового арбітражного рішення, яке визначає ціну товару (абз. 3 п.1 Змін, що вносяться до Положення про митні декларації).

Позивач зазначає, що НАК «Нафтогаз України» вчиняє дії для митного оформлення обсягів природного газу, імпортованих у 2014, 2015 роках за вказаним Контрактом.

При цьому, позивачем як покупцем була оскаржена ціна товару за Контрактом від 19.01.2009 №КП у встановленому цим контрактом порядку до Арбітражного інституту Торгової палати Стокгольма в результаті чого Стокгольмським арбітражем винесено остаточне рішення в арбітражній справі ТПС №V2014/078/080.

Таким чином, НАК «Нафтогаз України» є суб`єктом правовідносин, що регулюються постановою в частині п. 1 Змін, що вносяться до Положення про митні декларації, норми якої в оскаржуваній частині порушують права та законні інтереси позивача, а тому в силу положень ч. 2 ст. 264 КАС України підлягають оскарженню до адміністративного суду.

Так, позивач стверджує, що постанова від 24.04.19 №344 «Про внесення змін до Положення про митні декларації» є протиправною та підлягає визнанню нечинною в частині п. 1 Змін, що вносяться до Положення про митні декларації, оскільки:

- прийнята КМУ з порушенням основних засад державної регуляторної політики в частині порядку оприлюднення регуляторних актів та принципу прозорості;

- протирічить вимогам, встановленим Митним кодексом України в частині порядку та строків митного оформлення товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає:

- встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення від стежень результативності регуляторних актів;

- підготовку аналізу регуляторного впливу;

- планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів;

- оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю;

- від стеження результативності регуляторних актів;

- перегляд регуляторних актів;

- систематизацію регуляторних актів;

- недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти;

- викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта;

- оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності.

Згідно із частинами першою та другою статті 7 вищевказаного Закону регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.

На виконання вищевказаних приписів чинного законодавства Державна фіскальна служба України наказом від 05.12.2017 затвердила «План діяльності Державної фіскальної служби України з підготовки проектів регуляторних актів у сфері господарської діяльності на 2018 рік».

Пунктом 37 вищевказаного плану ДФС України включила до переліку регуляторних актів у сфері господарської діяльності, які розробляються та підлягають прийняттю, проект постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Положення про митні декларації» із встановленням мети прийняття та відповідального за розробку проекту постанови структурного підрозділу.

Судом встановлено, що План ДФС України з останніми змінами оприлюднено на офіційній сторінці Державної фіскальної служби України в мережі Інтернет, що робить останній загальнодоступним та вільним для ознайомлення всім без винятку заінтересованим особам за наступним посиланням: http://sfs.gov.ua/diyalnist-/regulyatorna-politika-/plan-diyalnosti/arhiv/plan-diyalnosti-derjavnoi-fiskalnoi-2018/73134.html.

Статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» встановлено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 вказаного Закону план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

На виконання вищевказаних повноважень Державною фіскальною службою України 27.09.2018 на офіційній сторінці ДФС України в мережі Інтернет оприлюднено Повідомлення про оприлюднення проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Положення про митні декларації», в якому зазначено, що з метою налагодження всебічного громадського обговорення зауваження та пропозиції стосовно змісту проекту постанови надавати у письмовій та електронній формі протягом місяця з дня публікації цього повідомлення за наступною адресою: Державна фіскальна служба України: 04053, м. Київ-53, Львівська площа, 8, e-mail: .

Також пропозиції та зауваження до проекту постанови можна надсилати на адресу Державної регуляторної служби України: 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, буд. 9/11, e-mai: .

Водночас до вищевказаного повідомлення додано:

1. проект постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Положення про митні декларації»;

2. додаток до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Положення про митні декларації»;

3. аналіз регуляторного впливу проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Положення про митні декларації».

Таким чином, вищевказане в сукупності свідчить про дотримання Кабінетом Міністрів України при прийнятті постанови № 344 вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики».

Щодо тверджень позивача про невідповідність оскаржуваного пункту Змін положенням Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 2 та пункту 1 частини першої, статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать організація і забезпечення провадження митної справи.

Разом з тим постанова № 344 розроблена відповідно до статей 257, 260 та 269 Митного кодексу України та з урахуванням статті 15 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС від 27.06.2014, статті 16 Додатку ІV «Протокол про правила визначення походження» до Угоди про вільну торгівлю між Україною та державами ЄАВТ» від 24.06.2010, статті 15 Додатку II «Правила визначення походження та методи адміністративного співробітництва» до Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом Чорногорії від 18.11.2011, статті 14 Протоколу С «Про визначення правил країни походження товарів та методи адміністративного співробітництва» до Угоди про вільну торгівлю між Республікою Македонія та Україною від 18.01.2001, статті 216 Регламенту Ради (ЄС) від 12.10.1992 № 2913/92 та статті 78 Регламенту Ради (ЄС) від 09.10.2013 № 952/2013.

Згідно із частиною шостою статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, представник відповідача зазначає, що у процесі практичного застосування органами доходів і зборів правил оформлення і використання тимчасової та додаткової митних декларацій виявлено кілька проблемних питань, які потребували вирішення найближчим часом.

По-перше, відповідно до положень статті 336 МК України при переміщенні товарів трубопровідним транспортом через митний кордон України декларант або уповноважена ним особа надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі, зокрема, акт прийому-передачі товарів АБО довідку, що підтверджує кількість товарів.

У зв`язку з вказаним Положення про митні декларації доповнено нормами, спрямованими на врегулювання питання завершення митного оформлення обсягів природного газу, ввезеного на митну територію України, щодо яких не оформлено актів прийому-передачі між AT «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Газпром» через розташування місць митного контролю на тимчасово окупованій території України або на території суміжної держави у разі, якщо надалі здійснюється переміщення товару трубопровідним транспортом на тимчасово окуповану територію України, шляхом здійснення митного оформлення таких обсягів на підставі довідки перевізника, що підтверджує кількість товару, переміщеного за відповідний проміжок часу на територію України, підконтрольну органам державної влади.

По-друге, згідно із частинами першою та десятою статті 260 МК України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Оформлення органом доходів і зборів тимчасової або періодичної митної декларації передбачає необхідність виконання вимог цього Кодексу, передбачених для поміщення товарів в обраний митний режим та сплати митних платежів або забезпечення їх сплати відповідно до розділу X цього Кодексу.

Частиною двадцять першою статті 356 МК України встановлено, що за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму, товари, проби (зразки) яких взяті для проведення дослідження (аналізу, експертизи), випускаються органом доходів і зборів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізів, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України.

Згідно із частиною другою статті 308 МК України якщо при визначенні розміру фінансової гарантії неможливо точно визначити суму митних платежів, що підлягає сплаті, внаслідок ненадання органу доходів і зборів точних відомостей про характер, найменування, кількість, країну походження, митну вартість та код таких товарів згідно з УКТ ЗЕД, розмір фінансової гарантії визначається виходячи з найбільшої величини ставок податків, вартості та/або кількості товарів, що можуть бути визначені на підставі наявних відомостей.

Водночас процедури визначення відповідно до частини другої статті 308 МК України гарантійної суми у разі відсутності точних відомостей про товари при митному оформленні товарів за тимчасовою митною декларацією та доведення її до декларанта не передбачено. З одного боку, це призводить до ризиків ухилення від оподаткування, а з іншого - до неможливості оформлення митної декларації при недостатніх даних про товар.

У зв`язку з вказаним, Постанова № 344 регламентує процедуру визначення та доведення до декларанта гарантійної суми при митному оформленні товарів за тимчасовою митною декларацією у разі відсутності точних відомостей про товари.

З вищевказаного вбачається, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України прийнята в межах повноважень, передбачених Законом України «Про Кабінет Міністрів України» та Митним кодексом України з метою вирішення наступних проблем:

- врегулювати питання завершення митного оформлення обсягів природного газу, ввезеного на митну територію України, щодо яких не оформлено актів прийому-передачі у зв`язку з тим, що частина товарів була переміщена на тимчасово окуповану територію України;

- визначити спосіб реалізації прав органу доходів і зборів разом із відмовою у митному оформленні товарів за тимчасовою декларацією надавати розрахунок розміру фінансової гарантії, достатньої для сплати митних платежів в повному обсязі в порядку, встановленому вимогами статті 308 МК України.

Пунктами 22 та 23 частини першої статті 4 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Таким чином, законодавець чітко розділяє окремі процедури «митного оформлення» та «митного контролю» як за визначеннями, так і за встановленим порядком здійснення вказаних заходів.

Згідно із частиною шостою статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною четвертою статті 260 МК України періодична митна декларація може подаватися на регулярне переміщення через митний кордон України товарів однією і тією ж особою на одних і тих же умовах та підставах протягом не більше 180 днів та під зобов`язання про подання додаткової декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця, j порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 261 МК України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів дoдaткoву декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

З вказаного вбачається, що подана митному органу періодична митна декларація підтверджує взяття декларантом або уповноваженою ним особою зобов`язання подати митному органу додаткові декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця відповідними точними відомостями, які відображені в періодичній митній декларації.

Відтак, Кабінет Міністрів України має право затверджувати положення про митні декларації, в тому числі порядок та умови їх подання.

Окремо суд звертає увагу, що пункт 1 Змін не спрямований на виключне регулювання та встановлення додаткових вимог до оформлення додаткових митних декларацій, а стосується останніх в контексті вимог МК України, які передбачають обов`язок подання додаткової декларації на товари переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця, у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України, яка має містити точні відомості та дані, задекларовані, зокрема, за періодичною митною декларацією, що повністю узгоджується з положеннями Митного кодексу України.

Глава 49 Митного кодексу України регулює порядок здійснення митного контролю.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 335 МК України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості при переміщенні трубопровідним транспортом та лініями електропередачі:

а) зовнішньоекономічний договір (контракт) АБО інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами;

б) акт прийому-передачі товарів АБО довідка, що підтверджує кількість товарів;

в) комерційні та супровідні документи (за наявності їх у власника трубопровідного транспорту, лінії електропередачі) на товари, що переміщуються через митний кордон України, а на момент митного оформлення - рахунок-фактуру;

г) найменування та адреса відправника товарів;

ґ) найменування та адреса отримувача товарів;

д) документи (дозволи, сертифікати), що підтверджують показники товару.

Отже, оскаржуваний нормативно-правовий акт в частині стосується саме митного контролю, а не митного оформлення, як зазначає позивач, а його посилання на положення МК України в частині митного оформлення не можуть бути взяті до уваги, адже не стосуються спірних правовідносин.

Вищевказане в сукупності свідчить, що пункт 1 Змін Постанови № 344 прийнято в межах та на виконання положень чинного законодавства України, зокрема, Митного кодексу України та Закону України «Про Кабінет Міністрів України».

Таким чином, суд приходить до висновку, що пункт 1 Змін, що вносяться до Положення про митні декларації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №344 від 24.04.2019 «Про внесення змін до Положення про митні декларації» прийнято Кабінетом Міністрів України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Отже, в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб`єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ, 01601, вул. Б. Хмельницького, 6, ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: І.А. Качур

В.І. Келеберда