Справа № 160/26197/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/26197/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 ( суддя першої інстанції Савченко А.В.) в адміністративній справі №160/26197/21 за позовом Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара до Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Дніпропетровській області, третя особа: Інформаційне агентство ГО Антикорупційна правозахисна рада про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Дніпропетровській області щодо відкриття розгляду звернення Інформаційного агентства ГО «Антикорупційна правозахисна рада» та направлення листів №1132.8/С/1127.7/21/21/47 від 24.11.2021 року, №1169.8/С/1127.7/21/21/47 від 03.12.2021 року до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара незаконними вимогами;

зобов`язати Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Дніпропетровській області закрити розгляд звернення Інформаційного агентства ГО «Антикорупційна правозахисна рада», щодо незгоди з відповіддю Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 01.10.2021 року №88-552-730.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2021 року до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара звернулось Інформаційне агентство ГО «Антикорупційна правозахисна рада» з запитом про доступ до публічної інформації щодо надання копій правовстановлюючих документів на майно, що знаходиться у власності університету. Листом Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 01.10.2021 року № 88-552-730 за підписом в.о. проректора з правових питань та розвитку Петер Г.Г., вищезазначеній юридичній особі відмовлено у наданні копій документів. Як вбачається з листів Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Дніпропетровській області (далі відповідач) вих. №1132.8/С/1127.7/21/21/47 від 24.11.2021 р. та №1169.8/С/1127.7/21/21/47 від 03.12.2021 р. до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло звернення від юридичної особи - Інформаційного агентства Громадської організації «Антикорупційна правозахисна рада» щодо порушення в.о. проректора з правових питань та розвитку Петер Г.Г. вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Цими листами відповідач в особі регіонального представника уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області Кокшарова Тетяна Анатоліївна вимагає у встановлені нею терміни, вчинити певні дії, що перевищують службові повноваження та суперечать завданням покладеним на регіональне представництво, передбачених Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 р. №776/97-ВР та Положенню про регіональні представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого ВРУ з прав людини від 19.20.2013 р. №14/02-13. Більше того, відповідач неодноразово погрожує притягненням до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у разі невиконання останнім її протиправних вимог. Університет не погоджується з незаконними вимогами (діями) відповідача, які викладені у листах регіонального представника уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що при розгляді справи, судом так і не встановлено особу права і свободи якої «було порушено» Апелянтом та чиї права і свободи «захищали» Відповідач і Третя особа. Третя особа, у якої відсутня постійна адреса, не надала суду пояснення, у чиїх інтересах та з якою метою намагалися витребувати у Апелянта документацію на державну власність. Відповідач, який повинен діяти у відповідності до ст. 19 Конституції України, Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», Положення про регіональні представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, гак і не спростував звинувачення Апелянта щодо участі Відповідача та Третьої особи у рейдерському захопленні державного майна і не надав суду інформації, у чому ж виразилося порушення прав і свобод невідомої особи з боку Апелянта. Судом же не тільки проігноровано аргументи Апелянта, а і не надано оцінку його діям та їх відповідність вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації». І головне, судом так і не надано правову оцінку діям Відповідача щодо Апелянта та їх відповідність Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», Закону України «Про доступ до публічної інформації», не з`ясовано причини і умови, які тривалий час сприяли інтенсивному перешкоджанню Відповідачем виконанню функціональних обов`язків Апелянтом, що створювало психологічне напруження у трудовому колективі і незручності та, фактично, є порушенням прав людини з боку самого Відповідача суб`єкта владних повноважень.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що Інформаційне агентство ГО «Антикорупційна правозахисна рада» 16.09.2021 року звернулося з інформаційним запитом №21/1609 НУ до Дніпровського національного Університету ім. Олеся Гончара з проханням надати публічну інформацію, а сама копії:

1. Балансової відомості по домоволодінню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. Державного акта на землю за вказаною адресою з додатками;

3. Проектної документації, яка розроблялась та погоджувалась по домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 ;

4. Вказати відомості щодо квартири АДРЕСА_2 стосовно набуття права власності, перебування на балансі університету, проектної документації, яка розроблялась та погоджувалась по об`єкту нерухомого майна.

5. Надати відомості щодо проведення будівельних робіт (реконструкції) квартири АДРЕСА_2 .

Листом Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 01.10.2021 року № 88-552-730 за підписом в.о. проректора з правових питань та розвитку ОСОБА_1 , вищезазначеній юридичній особі відмовлено у наданні копій документів з наступних причин:

1.згідно ч.3, п.1, ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила витрати передбачені ст.21 Закону, пов`язані з копіюванням;

2.майно на запитувані документи, є предметом злочину у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України, яке у провадженні слідчого відділу відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що робить запитувані копії документів інформацією з обмеженим доступом - таємниця слідства. Так, ст. 222 КПК України передбачає: «Відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим»;

3.з інших підстав для відмови у наданні копій документів, передбачених ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації, надання яких стороннім особам, може завдати шкоди Університету і державі, та для отримання запитуваної інформації рекомендовано скористатися Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Державним земельним кадастром.

Листом №1132.8/С/1127.7/21/21/47 від 24.11.2021 р. відповідач в особі регіонального представника уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області Кокшарової Тетяни Анатоліївни просить Ректора Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара:

1. Повторно розглянути інформаційний запит заявника із дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

2. Надати копію повторної відповіді, а також підтверджуючі документи про направлення відповіді (скриншот).

3. Надати копії завірених належним чином документів:

Інформаційний запит Заявника;

відповідь на інформаційний запит;

Повідомлення Заявника про необхідність відшкодування витрат на копіювання та друк із відповідними реквізитами для здійснення відшкодування;

Контрольно-реєстраційна картка Запиту;

Документ, яким визначений порядок роботи Університету з питань доступу до публічної інформації;

Документ, яким Університетом встановлено розмір плати за копіювання або друк, відповідно до вимог статті 21 Закону;

Посадову інструкцію (контракт, інший документ, що регламентує посадові функції та повноваження) в.о. проректора з правових питань та розвитку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Петера Г.

Копію наказу про призначення на посаду в.о. проректора з правових питань та розвитку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Петера Г.

4. Надати пояснення в.о. проректора з правових питань та розвитку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Петера Г. щодо надання неправомірної відмови на запит на інформацію, що привело до порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації».

5. З метою можливого оформлення протоколу про адміністративне правопорушення:

5.1. Надати інформаційну довідку із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, дати, місця народження, місця проживання, номеру телефону, посади, дати призначення на посаду та номеру та серії документа, що посвідчує особу в.о. проректора з правових питань та розвитку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Петера Г.

5.2. В.о. проректора з правових питань та розвитку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Петер Г. запрошується до Регіонального представництва Уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області (вул. Старокозацька, 52 к.136, м. Дніпро, 49000) 03.12.2021 року з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

Одночасно позивача попереджено про адміністративну відповідальність за ст.188-40 Кодексу України про Адміністративні правопорушення: «Невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

Запитувану у листі інформацію необхідно надати електронною поштою до 01.12.2021 року.

Листом №1169.8/С/1127.7/21/21/47 від 03.12.2021 р. відповідач в особі регіонального представника уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області Кокшарової Тетяни Анатоліївни зазначає, що ним здійснюється перевірка за зверненнями голови Інформаційного агентства ГО «Антикорупційна правозахисна рада» та просить забезпечити розгляд листа Секретаріату Уповноваженого від щодо причин ймовірного порушення вимог Закону та надання запитуваних пояснень, документів до 08.12.2021 року електронною поштою та забезпечити прибуття в.о. проректора з правових питань та розвитку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Петера Г. до Регіонального представництва Уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області (вул. Старокозацька, 52 к.136, м. Дніпро, 49000) 08.12.2021 року з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв.

Позивач не погоджується з незаконними вимогами (діями) відповідача, які викладені у листах регіонального представника уповноваженого ВРУ з прав людини в Дніпропетровській області, у зв`язку із чим звернувся до суду із цією позовною заявою.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідач в спірних правовідносинах не допустив порушень вимог чинного законодавства, а позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку твердженням і доводам апелянта, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною другою статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про доступ до публічної інформації» парламентський контроль за дотриманням права людини на доступ до інформації здійснюється Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, тимчасовими слідчими комісіями Верховної Ради України, народними депутатами України.

Згідно ст.1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 20.03.2020 року №776/97 (далі - Закон № 776/97) парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 5.4 Положення про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.07.2012 року №7/8-12 (Положення №7/8-12), передбачено, що представник за дорученням Уповноваженого розглядає звернення осіб.

Представник має право на ознайомлення з документами та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах (п. 6.3 Положення №7/8-12)

Представник має право підписувати листи (з використанням бланка затвердженого зразка представника Уповноваженого) до органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (крім Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, народних депутатів України, керівників центральних органів виконавчої влади), органів прокуратури України (крім Генерального прокурора України), органів судової влади (крім голів вищих спеціалізованих судів та ВСУ), керівників підприємств, установ та організацій, громадських організацій з питань забезпечення дотримання прав людини, зокрема порушених у зверненнях до Уповноваженого, разом із рекомендаціями щодо дотримання стандартів у галузі прав людини, контролює їх розгляд, а також остаточні відповіді громадянам (п.6.4 Положення №7/8-12)

Відповідно до п. 6.6 Положення №7/8-12 Представник має право діяти від імені Уповноваженого та представляти його інтереси з усіма правами, що надані чинним законодавством.

Згідно зі ст.17 Закону № 776/97 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 року №18/02-13 затверджений Порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (Порядок №18/02-13).

Згідно з п. 1.1 Порядку №18/02-13 провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

У п.2 Порядку №18/02-13 зазначено, що підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться у: зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку).

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення затверджений наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року №3/02-15 (Порядок №3/02-15).

У пп. 1.1 Порядку №3/02-15 визначено механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено статтями 188-39, 188-40 та 212 КУпАП.

Згідно з пп. 1.2 Порядку №3/02-15 уповноважені особи складають протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме необґрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірної відмови в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації; обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом; іншого порушення Закону України «Про звернення громадян».

Протокол про адміністративне правопорушення складається в рамках провадження, що здійснюється відповідно до Порядку здійснення провадження Уповноваженого з прав людини у справах про порушення прав і свобод людини, затвердженого Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, а також під час здійснення моніторингових візитів та перевірок діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також фізичних або юридичних осіб (пп.2.1 Порядку №3/02-15).

Відповідно до ч.2 ст.212-3 КУпАП порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (стаття 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною першою статті 18 Закону № 2939-VI встановлено, що для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб`єктів владних повноважень, підлягають обов`язковій реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з пункту 6 частини першої статті 14 цього ж Закону розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Приписами частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Верховний Суд у постанові від 02.04.2020 року у справі № №9901/22/20, аналізуючи норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», зазначив, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про інформацію" визначено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Законом № 2939 (ч.1ст.19) визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Законом № 2939 (п.6 ч.1 ст.14) встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону №2939, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Як встановлено судом з запиту на інформацію та отриманої відповіді, позивач відмовив у наданні копій: балансової відомості по домоволодінню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; державного акту на землю за вказаною адресою з додатками; проектної документації, яка розроблялась та погоджувалась по домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 ; вказати відомості щодо квартири АДРЕСА_1 стосовно набуття права власності, перебування на балансі університету, проектної документації, яка розроблялась та погоджувалась по об`єкту нерухомого майна; надати відомості щодо проведення будівельних робіт (реконструкції) квартири АДРЕСА_1 , повідомивши про відсутність сплати за надання копій, а також про обмежений доступ до даної інформації з огляду на триваюче досудове слідство у кримінальному провадженні.

З даного приводу, суд зазначає, що виходячи з приписів Закону №2939, позивачем в силу вимог Закону "Про звернення громадян" повинна бути надана запитувана документація, створювачем або розпорядником яких він був за виключенням документів, що не перебували у його розпорядженні.

Щодо вимог про закриття розгляду звернення, слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 3.6 Порядку №18/02-13 під час провадження можуть вживатись такі заходи: надання роз`яснень з питань, наведених у зверненні; здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненнях або повідомленнях, шляхом: надсилання запитів до відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності; виїзд працівника Секретаріату на місце події, відвідування органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності; запрошення посадових і службових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, які перевіряються по справі; ознайомлення з документами, у тому числі тими, що містять інформацію з обмеженим доступом, та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах; проведення нарад, консультацій з представниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, з питань, що порушені у зверненнях або повідомленнях; звернення до суду із заявою про захист прав і свобод людини і громадянина у випадках та в порядку, встановлених законодавством; участь у судовому процесі у випадках та порядку, встановлених законодавством; проведення перевірок діяльності органів державної влади, підприємств, установ, організацій з отриманням результатів експертиз і підготовкою відповідних висновків;

Згідно підпункту 3.10 Порядку №18/02-13 повідомлення автора звернення про відкриття провадження та його інформування про результати провадження здійснюється тим структурним підрозділом, який визначено головним виконавцем провадження, з урахуванням інформації, наданої співвиконавцями.

Підпунктом 6.1 Порядку №18/02-13 встановлено, що провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді авторові звернення за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.

Порядок №3/02-15 визначає механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено статтями 188-39, 188-40 та 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (підпункт 1.1).

Відповідно до підпункту 1.2 Порядку №3/02-15, уповноважені особи складають протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірної відмови в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації; обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом; іншого порушення Закону України "Про звернення громадян".

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію визначений ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VІ, а саме: розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Суд зауважує, що вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи встановлено, що однією підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію є те, що особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 12.4 Постанови Пленому Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10, відмова у задоволенні запиту на підставі п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI можлива лише за наявності одночасно двох обставин: встановлення розпорядником інформації розміру плати за копіювання або друк, повідомлення розпорядником інформації запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитаної інформації.

Таким чином, оскільки позивач, відмовляючи у задоволенні інформаційного запиту, не встановив розміру плати за копіювання або друк та не повідомив запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитуваної інформації, таку відмову суд вважає протиправною.

Іншою підставою для відмови про задоволення інформаційного запиту - надати інформацію про нерухоме майно Дніпропетровського національного університету імені О.Гончара, яке перебуває у користуванні, власності або в балансоутриманні такого майна, позивач відмовив, зазначивши, що «надати вказану інформацію не представляється можливим», оскільки запитуване майно є предметом злочину у кримінальному проваджені (а.с.11) за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

При цьому, зазначив, що відповідно до ст.222 КПК України відомості досудового розслідування є службовою інформацією та можуть бути надані з дозволу слідчого або прокурора.

Суд вважає таку відмову не вмотивованою та необґрунтованою, виходячи з наступного.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються Законом № 2939-VI. Положенням ст. 6 Закону № 2939-VI, зокрема, встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (ч. 1), та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (ч. 2).

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Законом № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону № 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

Так, з відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Таким чином, належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі ст. 7, 8, 9 Закону № 2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог п.1-3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI (ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9, п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI).

Таким чином, лише після застосування "трискладового тесту" допустиме обмеження доступу до публічної інформації, заборона на поширення якої встановлена безпосередньо законом.

Натомість, відмовляючи у задоволенні інформаційного запиту, відповідач лише процитував положення ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VІ про обмеження доступу до інформації, при цьому не довів наявності трьох умов "трискладового тесту" для обмеження доступу до запитуваної інформації.

Щодо переліку відомостей, що становлять службову інформацію, на який покликається апелянт, слід зазначити, що такий перелік слугує для розпорядників та запитувачів тільки орієнтиром щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено, у разі, якщо застосування "трискладового тесту" в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження.

Як зазначено у п. 6.1 Постанови Пленому Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10, якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладового тесту" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною. У такому разі суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI.

Таким чином, відмова апелянта у наданні публічної інформації на вимогу інформаційного запиту позивача від 16.09.2021 року з наведених ним причин є безпідставною.

Перевіряючи обґрунтованість дій апелянта щодо ненадання перших 10 аркушів відповіді на інформаційний запит від 16.09.2021 року суд виходить з такого.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Частинами 1, 2 ст. 21 Закону передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Приписами ч. 3 вказаної статті встановлено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

З буквального тлумачення положень ч. 2 ст. 21 Закону випливає, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто, копії десяти сторінок документу надаються безкоштовно.

Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року №29-у/2013, якою відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначив, що положення ч. 2 ст. 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

Викладена позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 27.01.2020 по справі № 815/2873/18.

Суд звертає увагу на те, що у п.11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що «…питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом №2939-VІ та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано».

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, вважаємо, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.».

Питання необхідності вжиття конкретних визначених заходів розв`язується за результатами опрацювання та аналізу кожного звернення. Відповідно вибір тих чи інших заходів, що мають бути вжиті під час провадження, належить до дискреційних повноважень посадових осіб Секретаріату Уповноваженого.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 в адміністративній справі №160/26197/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва