Справа № 640/14036/20
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року м. Київ № 640/14036/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мамедової Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1420/к від 08.04.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу по роботі з персоналом державних підприємств та установ юстиції Управління персоналу Міністерства юстиції України з 18.05.2020;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що при здійсненні попередження про наступне вивільнення від 03 березня 2020 року йому не було запропоновано жодної рівнозначної посади або іншої посади згідно з новим штатним розписом на 2020 рік, враховуючи наявність таких посад в Міністерстві юстиції України.

На думку позивача, відсутність пропозиції суб`єкта призначення або керівника державної служби про переведення працівника на рівнозначну посаду та/або іншу посаду та пропозиції державному службовцю будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі свідчить про порушення відповідачем вимог законодавства, що регулюють відносини, пов`язані зі вступом, проходженням і припиненням громадянами державної служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві від 13.08.2020 зазначив про те, що під час прийняття оскаржуваного наказу відповідач діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб, встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування такого наказу та задоволення позовних вимог.

Також представник відповідача зауважив щодо відсутності порушення прав позивача під час вивільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що не передбачено обов`язку суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби в тому самому державному органі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як зазначено відповідачем та не заперечувалось позивачем, наказом Міністерства юстиції України від 31 жовтня 2019 року № 3159/к ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України.

У зв`язку зі зміною структури апарату Міністерства юстиції України та внесенням змін до штатного розпису апарату Міністерства юстиції України посаду, яку обіймав ОСОБА_1 , скорочено.

На підставі статті 49-2 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 , листом Міністерства юстиції України від 19 грудня 2019 року № 11465/14.1.2/46-19, повідомлено про звільнення із займаної посади та припинення державної служби відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

В той же час, ОСОБА_1 було запропоновано наявні вакантні посади в апараті Міністерства юстиції України.

28 грудня 2019 року ОСОБА_1 подано відповідну заяву та наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року № 4485/к «Про переведення» ОСОБА_1 , переведено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних провадження Управління розслідувань особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України, з 02 січня 2020 року на посаду головного спеціаліста відділу по роботі з персоналом державних підприємств та установ юстиції Управління персоналу.

У подальшому, Наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року № 4540/к затверджено структуру та штатну чисельність працівників апарату Міністерства юстиції України, зокрема відділ по роботі з персоналом державних підприємств та установ юстиції Управління персоналу реорганізовано у відділ по роботі з персоналом підвідомчих підприємств та установ Управління персоналу, а також скорочено штатну чисельність з 5 до 4 штатних одиниць, у тому числі скорочено посаду, яку обіймав ОСОБА_1

03 березня 2020 року позивача було попереджено про наступне вивільнення після спливу 30-ти денного строку з моменту вручення такого повідомлення у зв`язку зі скороченням державної служби внаслідок зміни структури апарату Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 1 наказу від 08 квітня 2020 року № 1420/к ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу по роботі з персоналом державних підприємств та установ юстиції Управління персоналу з 18 травня 2020 року, у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців з припиненням державної служби, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), державна служба в Україні здійснюється з дотриманням, зокрема, таких принципів:

- верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

- законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

- доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

За змістом статті 8 Закону №889-VIII, державний службовець зобов`язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.

Згідно ст. 34 Закону N889-VIII, призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України.

Строкове призначення на посаду здійснюється у разі:

1) призначення на посаду державної служби категорії "А" - на п`ять років, якщо інше не передбачено законом, з правом повторного призначення без обов`язкового проведення конкурсу на ще один строк або переведення на рівнозначну або нижчу посаду до іншого державного органу;

2) заміщення посади державної служби на період відсутності державного службовця, за яким відповідно до цього Закону зберігається посада державної служби;

3) необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають тимчасовий характер, з укладанням контракту про проходження державної служби (на посади державної служби категорій "Б" і "В").

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Міністр, зокрема, затверджує структуру апарату Мін`юсту і його територіальних органів.

Наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року № 4540/к затверджено структуру та штатну чисельність працівників апарату Міністерства юстиції України, зокрема, відділ по роботі з персоналом державних підприємств та установ юстиції Управління персоналу реорганізовано у відділ по роботі з персоналом підвідомчих підприємств та установ Управління персоналу.

Таким чином, внаслідок прийняття Наказу № 4540/к, фактично відбулася зміна структури Міністерства юстиції України, та як наслідок вказаних змін структури Міністерства юстиції України, скорочено штатну чисельність з 5 до 4 штатних одиниць, у тому числі скорочено посаду, яку обіймав ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що Законом №117-IX (який набрав чинності 25 вересня 2019 року) у Закон №889-VIII було внесено ряд змін, зокрема, і щодо порядку припинення державної служби.

Зокрема, частину 1 статті 87 Закону №889-VIII викладено у новій редакції, відповідно до якої підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Водночас, було виключено норми про те, що звільнення у випадку скорочення посади державної служби, реорганізації чи ліквідації допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Окрім того, частину 5 статті 22 Закону викладено у такій редакції: "5. У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу".

Аналіз наведених правових приписів свідчить про те, що із набранням чинності з 25 вересня 2019 року Законом № 117-IX, процедура припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців; скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізації державного органу; ліквідації державного органу зазнала значних змін.

Зокрема, вказана процедура вже не передбачала обов`язку суб`єкта призначення на підставі приписів КЗпП попереднього вирішувати питання про можливість переведення державного службовця на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби або іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі навіть у випадку реорганізації державного органу.

Таким чином, на підставі встановлених у ході розгляду справи фактичних обставин справи та аналізу наведених вище правових норм, суд дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади та зазначення відповідачем у оспорюваному наказі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII з огляду на фактичне проведення реорганізації відділу по роботі з персоналом державних підприємств та установ юстиції Управління персоналу, а також скорочення штатної чисельності з 5 осіб до 4 осіб.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді, стягнення з Міністерства юстиції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що такі вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем надано докази та доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова