Справа № 400/13191/21
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2022 р. № 400/13191/21
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу,

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
доВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними; стягнення середнього заробітку за період з 03.08.2017 - 27.02.2020 в розмірі 357 737,40 грн.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати сум за період з 03.08.2017 по 27.02.2020 та стягнути з відповідача недоплачену суму середнього заробітку за період з 03.08.2017 по 27.02.2020 в розмірі 357737,40 гривень.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справi № 400/1902/20 його позов було задоволено: визнано протиправною бездiяльнiсть Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звiльненнi. а саме невиплати ОСОБА_1 в день виключення зi спискiв частини грошової компенсацiї за невикористану додаткову вiдпустку як учаснику бойових дій; зобов`язано Вiйськову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнiй заробiток за весь час затримки виплат належних сум за перiод з 03.08.2017 року по 27.02.2020 року. Однак, відповідач на виконання вказаного рішення було сплачено середній заробіток у зменшеному розмірі, а ніж зазначеного у розрахунку в судовому рішення, а саме 29759,78 грн, замість нарахованих 387497,18 грн.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що постановою ПААС по справі №400/1902/20 не визначено певної суми щодо сплати середнього заробітку за час затримки виплат належних сум за період з 03.08.2017 по 27.02.2020, оскільки це належить до дискреційних повноважень Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, відповідач послався на постанову Верховного Суду у справі №480/3105/19 від 30.11.2020, у якій суд зазначив про те, що в разі виплати частини належних звільненому працівнику сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути прапорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100%, стільки відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку , однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до регламенту визначеному в ухвалі про відкриття провадження у справі, суд повинен був розглянути справу 22.02.2022. Але, у зв`язку з початком бойових дій суд не зміг дотриматися зазначених строків розгляду справи.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження 30.09.2022.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 2012 року по серпень 2017 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.08.2017 року №65 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Під час виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з позивачем не було проведено повний розрахунок грошового забезпечення, а саме не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпусти як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 02.08.2017 року.

Вказані обставини підтверджено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року по справі №400/2731/19, яке набрало законної сили 24.12.2019 року, а отже в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України додатковому доказуванню не підлягають.

Разом з цим, судовим рішенням у вказаній справі визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.08.2017. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.08.2017.

Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 18 649,6 грн. зарахована ОСОБА_1 на його картковий рахунок 27.02.2020 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі №400/1902/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум за період з 03.08.2017 року по 27.02.2020 року.

На виконання цього рішення Військовою частиною НОМЕР_1 сплачено позивачу 29759,78 грн середнього заробітку. При цьому, зазначена сума обрахована пропорційно розміру невиплаченої суми компенсації за невикористану відпустку.

На переконання позивача, відповідач повинен був виплатити йому обраховану суму середнього заробітку в розмір 387497,18 гривень без пропорційної залежності від невиплаченої суми, що й слугувало зверненню до суду з цим позовом.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови не виплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначила, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 18 649,6 грн у позивача виникло при звільненні зі служби, проте під час звільнення з позивачем проведено розрахунок у такому розмірі, як суб`єкт владних повноважень розумів нормативно-правові акти.

Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 18 649,6 грн. зарахована ОСОБА_1 на його картковий рахунок 27.02.2020 року.

Таким чином, відповідач провів фактичний розрахунок з ОСОБА_1 щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП. Враховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.

Розмір грошового забезпечення, заробітна плата за два останніх повних календарних місяців позивача, що передували звільненню становить 25200 грн (червень -липень 2017 року ). Середньоденна зарплата позивача склала 413,11 грн. Кількість робочих днів за час затримки виплати за період з 03.08.2017 по 27.02.2020 року -938 днів. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 387497,18 грн (413,11 грн. х 938 робочих днів).

По даному розрахунку у сторін заперечень не має.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 240787,04 гривень (100%), з яких компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій 18933,60 гривень (7,86 %).

Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за не отримане речове майно становить 387497,18 гривень.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь розраховану відповідачем суму 29759, 78 грн гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (7,68% від 387497,18 грн).

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 та від 23.12.2020 року у справі №803/1768/17.

Відтак, відповідачем правомірно та в повному обсязі виконано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду по справi № 400/1902/20 та сплачено позивачу середній заробітку за весь час затримки належних до виплати сум за період з 03.08.2017 по 27.02.2020

В задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) відмовити.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко
Рішення складено в повному обсязі 30.09.2022