Справа № 420/21515/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Брильової О.В.

представника відповідача - Брильової О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України, допущеної з 19.10.2021 року, яка полягає у неприйнятті рішення щодо нарахування та виплати позивачу належного йому матеріального та грошового забезпечення, а саме грошового забезпечення за період з 01.02.2016 року до 01.03.2018 року в розмірі 34161,84 грн. відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» №159, грошового забезпечення компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року в розмірі 441820, 19 грн. відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн. відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, зобов`язання Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» №159 та виплатити позивачу грошове забезпечення у вигляді компенсації втрати частини доходу за період з 01.02.2016 року до 01.03.2018 року в розмірі 34161,84 грн., зобов`язання Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року та виплати позивачу грошове забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року в розмірі 441820,19 грн., зобов`язання Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та наданий відповідачам строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу відповіді на відзиви.

Ухвалою від 27 січня 2022 року суд перейшов до розгляду цієї справи в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 01.08.2022 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України, допущену з 19.10.2021 року, яка полягає у неприйнятті рішення щодо нарахування та виплати позивачу належного йому матеріального та грошового забезпечення, а саме грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року в розмірі 441820, 19 грн. відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, несплачених при вибутті у щорічні основні відпустки вимоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн. відповідно до вимог «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року виходячи з посадового окладу за посадою заступника начальника головного відділу, окладу за військовим званням полковник, надбавки за вислугу років у розмірі 45% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням згідно глави 1, надбавки у розмірі 15% посадового окладу згідно глави 3 та преміювання у розмірі 10% посадового окладу згідно глави 15 розділу ІІІ «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року в розмірі 441820,19 грн., зобов`язання Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року виходячи з посадового окладу за посадою заступника начальника головного відділу, окладу за військовим званням полковник, надбавки за вислугу років у розмірі 45% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням згідно глави 1, надбавки у розмірі 15% посадового окладу згідно глави 3 та преміювання у розмірі 10% посадового окладу згідно глави 15 розділу ІІІ «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року в розмірі 441820,19 грн., визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік згідно глави 16 розділу ІІІ «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн., передбаченої главою 17 розділу ІІІ «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, зобов`язання Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу несплачені йому при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік згідно глави 16 розділу ІІІ «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн., передбаченої главою 17 розділу ІІІ «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року, зобов`язання Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за період з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 рік у розмірі 34161,84 грн.

Ухвалою суду від 25.08.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Одеській області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач та представник позивача в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позов обґрунтований позивачем тим, що полковник ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу в Службі безпеки України в період з 31.03.1999 року по 02.06.2020 року. 13.12.2015 року полковник ОСОБА_1 був затриманий органами військової прокуратури за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України. Наказом СБ України від 13.12.2015 року № 1422-ос полковник ОСОБА_1 був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за підпунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України. 16.12.2015 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси до ОСОБА_1 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15.12.2017 року Київським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.15, ч. 4 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк з 13.12.2015 року по 15.12.2017 року (термін його перебування в ДУ «Одеській слідчий ізолятор»), з 18.12.2017 року запобіжний захід у вигляді тримання полковника ОСОБА_1 під вартою був змінений (звільнено під заставу). З 10.04.2018 року по 21.05.2018 року у встановленому порядку наказом начальника УСБУ в Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2017 рік. 18.06.2018 року наказом начальника УСБУ в Одеській області від №307/ДСК на полковника ОСОБА_1 було покладено виконання окремих функціональних обов`язків в секторі архівного забезпечення Управління. З 03.09.2018 року по 15.10.2018 року у встановленому порядку наказом начальника УСБУ в Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2018 рік, з 05.08.2019 року по 06.09.2019 року у встановленому порядку наказом начальника УСБУ в Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2019 рік. 15.08.2019 року було нараховане та виплачене полковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Одеській області у періоди з 13.12.2015 року по 28.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року. З 20.02.2020 року по 05.03.2020 року та з 14.05.2020 року по 15.06.2020 року у встановленому порядку наказом начальника УСБУ в Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2020 рік. 02.06.2020 ухвалою Апеляційної палати Вищого Антикорупційного суду вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 залишено без змін. Наказом Голови СБ України № 931-ОС/дск від 24.07.2020 полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби за п.п. «б» п. 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, п.п. «д» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) п. 2 частини шостої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас ЗС України та виключений зі списків особового складу з 02.06.2020 року.

При цьому, до 01.03.2018 року ОСОБА_1 були нараховані та виплачені всі належні види грошового забезпечення, а з 01.03.2018 року нарахування та виплати були припинені. Позивач зазначає, що керівництво СБУ невірно застосувало положення пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції № 515/ДСК-2018 та було зобов`язано встановити з 01.03.2018 матеріальне та грошове забезпечення полковнику ОСОБА_1 , за видами грошового забезпечення, які мали постійний характер та є аналогічними Інструкції-35/ДСК-2008, а саме: посадовий оклад за посадою заступника начальника головного відділу, оклад за військовим званням полковник, надбавку за вислугу років згідно глави 1 у розмірі 40%, надбавки у розмірі 15% посадового окладу згідно глави 3 та преміювання у розмірі 10% посадового окладу згідно глави 15 розділу III Інструкції № 515/ДСК-2018. З 01.03.2018 року по 02.06.2020 року (дату звільнення), тобто протягом 27 місяців, грошове забезпечення полковнику ОСОБА_1 не нараховувалось та не виплачувалося. Крім того, з урахуванням того, що полковник ОСОБА_1 протягом перебування у розпорядженні використав чотири щорічні основні відпустки (за 2017, 2019, 2020), позивач вважає, що існують всі правові підстави для виплати несплаченої йому у 2017, 2019, 2020 роках по одній допомозі на оздоровлення згідно глави 16 розділу III Інструкції-515/ДСК-2018, а також по одній матеріальній допомозі для вирішення соціально-побутових питань, передбаченій главою 17 того ж розділу з урахуванням посадового окладу (глава 1 розділу II Інструкції-515/ДСК-2018), окладу за військовим званням (глава 3 розділу II Інструкції-515/ДСК-2018) та надбавки за вислугу років (глава 3 розділу II Інструкції-515/ДСК-2018).

Представник відповідачів в судове засідання з`явився. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачі позов не визнають, зазначають, що позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності СБУ, допущеної з 19.10.2021 року, яка полягає у неприйнятті рішення щодо нарахування позивачу матеріального та грошового забезпечення, а саме грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року в розмірі 441820 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 та 2020 роки у розмірі 18258 грн. та 21650 грн. При цьому, відповідач зазначає, що позовна вимога до СБУ за своїм змістом тотожна позовним вимогам до УСБУ, тобто до різних відповідачів, які в свою чергу є різними органами в системі СБУ та окремими юридичними особами публічного права. Позивач невірно вважає, що протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення та матеріальної допомоги за один і тай же період у одному і тому ж розмірі допустили одночасно два органи.

В мотивувальній частині свого позову щодо позовної вимоги до СБУ не обґрунтовує, а надані ним документи не містять будь-яких доказів, які свідчили би про обов`язок саме СБУ прийняти рішення чи здійснити юридично значимі і обов`язкові дії щодо заявлених нарахувань та виплат на його користь саме з 19.10.2021 року. Крім того, рішення Голови СБУ за результатом розгляду рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці, відповідно до абзацу третього пункту 6 глави 1 розділу IV Інструкції-515, є виключно його дискреційним повноваженням, яке Голова СБУ у повній мірі реалізував, що підтверджується його резолюціями (рішеннями) на рапорті полковника ОСОБА_2 від 24.03.2020 року №65/14/1085дск та доповідній записці від 29.05.2020 року №11/2-3971. Так, вищевказане свідчить про активну поведінку керівника СБУ під час вирішення питання щодо виплати грошового забезпечення позивачу, тобто твердження позивача про протиправну бездіяльність СБУ не підтверджується фактичними обставинами справи. Таким чином, за відсутності вказаного позитивного рішення Голови СБУ в розумінні абзацу третього пункту 6 глави 1 розділу IV Інструкції-515 у УСБУ не виникає підстав для нарахування та виплати позивачу грошове забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року. Крім того, визначення розміру додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовця УСБУ у спірні періоди встановлювалась відповідно до його особистого внеску в загальний результат служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладних на нього завдань, розмір премії встановлювався за рішенням керівника УСБУ, та наявного фонду грошового забезпечення у порядку та у спосіб, визначений Інструкцією-515, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача щодо нарахування йому грошового забезпечення з одночасним визначенням його конкретного розміру не підлягає задоволенню. Також, відповідно до Інструкції-515 допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань розраховуються з місячного грошового забезпечення, однак у урахуванням того, що ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення було припинено з 01.03.2018 року, тому підстави для нарахування та виплати вказаних матеріальних допомог у 2019 та 2020 роках у УСБУ відсутні, а позовні вимоги позивача безпідставні. Відповідач також звернув увагу на те, що у нормативно правових актах, які встановлюють порядок виплати компенсації втрати частини доходу, зокрема у «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 не передбачено строків виплати такої компенсації в обов`язковому порядку. В свою чергу, на думку УСБУ, отримання такої компенсації є правом позивача, який з метою його реалізації мав звернутися з відповідною заявою (а під час проходження військової служби з рапортом). Однак, позивач не скористався таким своїм правом і звернувся одразу до суду, тому УСБУ не допустило будь-якої бездіяльності щодо нарахувати та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Полковник ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу в Службі безпеки України в період з 31.03.1999 року по 02.06.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2015 року полковник ОСОБА_1 був затриманий органами військової прокуратури за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Наказом Служби безпеки України від 13.12.2015 року № 1422-ос полковник ОСОБА_1 був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за підпунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

16.12.2015 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси до ОСОБА_1 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

15.12.2017 року Київським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.15, ч. 4 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк з 13.12.2015 року по 15.12.2017 року (термін його перебування в ДУ «Одеській слідчий ізолятор»).

З 18.12.2017 запобіжний захід у вигляді тримання полковника ОСОБА_1 під вартою був змінений (звільнено під заставу).

У період з 10.04.2018 року по 21.05.2018 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2017 рік.

18.06.2018 року наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області від №307/ДСК на полковника ОСОБА_1 було покладено виконання окремих функціональних обов`язків в секторі архівного забезпечення Управління.

З 03.09.2018 року по 15.10.2018 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2018 рік.

З 05.08.2019 року по 06.09.2019 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2019 рік.

15.08.2019 року було нараховане та виплачене полковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області у періоди з 13.12.2015 року по 28.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року.

З 20.02.2020 року по 05.03.2020 року та з 14.05.2020 року по 15.06.2020 року у встановленому порядку наказом начальника Управління Служби безпеки України у Одеській області полковнику ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка за 2020 рік.

02.06.2020 року ухвалою Апеляційної палати Вищого Антикорупційного суду вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року залишено без змін.

Наказом Голови Служби безпеки України № 931-ОС/дск від 24.07.2020 року «По особовому складу» полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби за п.п. «б» п. 61 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», п.п. «д» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) п. 2 ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу з 02.06.2020 року.

З 27.07.2020 року ОСОБА_1 відбував покарання в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

При цьому, 25.09.2020 року за ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси не відбуту частину покарання ОСОБА_1 замінено на 60 годин громадських робіт.

10.11.2020 року ОСОБА_1 знято з обліку МВС України по відбуттю строку покарання.

Листом Управління Служби безпеки України в Одеській області від 13.05.2020 року №65/23/Г-13/389 представнику позивача повідомлено про те, що полковник ОСОБА_1 зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за пунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, з 13 грудня 2015 року де і перебуває зараз. Відповідно до вимог п. 4.9 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженої наказом СБ України від 14.10.2008 року №772, військовослужбовці, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження та які зараховані у розпорядження за п.п. «в» п. 48 Положення, продовжують проходити військову службу з урахуванням особливостей, що випливають з їх статусу підозрюваного або обвинуваченого, та виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених начальником, у розпорядженні якого вони перебувають. Порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час перебування в розпорядженні визначений главою 1 розділу ІV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління СБ України №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2018 року за №512/31964, яка набрала чинності 01.03.2018 року. Згідно із п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, строки якого не визначені, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Одночасно, відповідно до п. 6 глави 1 розділу ІV Інструкції, після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених п. 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках коли такі строки не визначені після спливу шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБУ на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. З урахуванням викладеного, виплату грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 припинено 01.03.2018 року на підставі п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції у зв`язку із закінченням шестимісячного терміну його перебування у розпорядженні, а в порядку, передбаченому п. 6 глави 1 розділу ІV Інструкції підготовлено і направлено на розгляд Голові СБУ мотивований рапорт про виплату зазначеному військовослужбовцю грошового забезпечення з 10.09.2019 року з дати набрання чинності відповідних змін до Інструкції (аркуш справи 18).

Крім того, листом №65/23/Г-46/389 від 26.07.2021 року Управлінням Служби безпеки України в Одеській області повідомлено представнику позивача про те, що ОСОБА_1 використав всі дні щорічних основних відпусток за період служби з 2015 року до 2020 року і підстав для виплати компенсації немає. Відповідно до глави 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції військовослужбовцям один раз на рік виплачується допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені допомоги виплачуються на підставі відпускного посвідчення, за яким військовослужбовець вибуває у чергову відпустку або мотивованим рапортом військовослужбовця. Виходячи з того, що щорічна основна відпустка за 2017 рік ОСОБА_1 була використана з 10.04.2018 року по 21.05.2018 року (наказ УСБУ в Одеській області №148-ос від 06.04.2018 року), а мотивований рапорт на виплату допомоги для оздоровлення у 2017 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році ОСОБА_1 не подавався, підстав для їх виплати не має. При вибутті у щорічну основну відпустку у 2019 та 2020 роках ОСОБА_1 згідно Інструкції грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось, а отже і не було підстав для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (аркуш справи 20).

ОСОБА_1 також 02.09.2021 року звернувся до Управління Служби безпеки України в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 0.03.2018 року до 02.06.2020 року в розмірі 441820,19 грн., нарахування та виплати передбачених законодавством грошових виплат у зв`язку із наданням щорічних основних відпусток за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн., нарахувати та виплатити передбачену законодавством індексацію належного грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до моменту звільнення 02.06.2020 року (аркуші справи 32-34).

Управління Служби безпеки України в Одеській області листом №65/23/І-12/389 від 19.10.2021 року повідомило позивачу про те, що відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБ України, затвердженої наказом ЦУ СБ України від 10.04.2018 року №515/ДСК за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані в розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом «в» - у випадках, передбачених п. 1 глави 4 цього розділу, а також підпунктами «е», «є» та «ж» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указам Президента України від 27.12.2007 року №1262 зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Підпункт «в» пункту 48 Положення передбачає перебування військовослужбовця у розпорядженні до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом, тобто містить вказівку на подію, яка має неминуче настати і, згідно норм Цивільного кодексу України, встановлює саме термін, а не строк перебування у розпорядженні. Враховуючи вказане, а також те, що станом на 01.03.2018 року з дня зарахування позивача у розпорядження (13.12.2015 року) пройшло більше шести місяців, нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення були припинені. Крім зазначено повідомлено, що згідно абзацу третього пункту 6 глави 1 розділу ІV Інструкції 515 після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках коли такі строки не визначені після спливання шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішеннями Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. У разі прийняття Головою СБ України рішення про виплату грошового забезпечення воно виплачується, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років., надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премій в розмірах, що визначаються наказами про особовому складу. З метою реалізації вказаної правової норми, Управлінням, на ім`я Голови СБ України було подано рапорт від 24.03.2020 року №65/14/1085 дск з проханням дозволити виплату позивачу грошового забезпечення з 01.09.2019 року. За результатами його розгляду (доповідна УРОС СБ України від 29.05.2020 року №11/2-3971) в задоволенні було відмовлено. Аналогічна позиція щодо відсутності у Положенні конкретних строків перебування військовослужбовця у розпорядженні у разі здійснення стосовно нього кримінального провадження і необхідності застосування норми про збереження грошового забезпечення протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження міститься у відповідях УПЗ СБ України від 31.07.2018 року №16/3091 на запит Управління від 23.07.2018 року №65/25/2962 та від 07.10.2021 року №16/5950 на запит Управління від 22.09.2021 року №65/23/3719 (аркуші справи 40-41).

Позивач не погодився із протиправною бездіяльністю відповідачів щодо не виплати йому передбачених законодавством грошових виплат та звернувся до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що полковник ОСОБА_1 перебував у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області з 13.12.2015 року за підпунктом «в» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262 - у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом. При цьому, з 13.12.2015 стосовно нього було застосовано запобіжний процесуальний захід, пов`язаний із триманням під вартою, з під якого він був звільнений 18.12.2017 у зв`язку із внесенням застави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 27, 30 Закону України «Про Службу безпеки України» №2229-ХІІ від 25.03.1992 року держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України регламентується Положенням №1262/2007 та Інструкцією №772, яка визначає механізм реалізації вимог вказаного Положення.

Згідно пункту 1 Положення №1262/2007 воно визначає, зокрема, порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України.

Підпунктом «в» пункту 48 цього Положення визначено, що зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом.

Також приписами пункту 48 Положення №1262/2007 передбачено, що військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження прямих начальників (командирів), зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби. Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади (пункт 48 Положення №1262/2007).

Пунктом 4.9 Інструкції №772 встановлено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками. Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

За підпунктом 1.2 пункту 1 Інструкції-35/ДСК-2008 грошове забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. Воно складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премії) та одноразових видів грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом «г» підпункту 1.4 пункту 1 цієї Інструкції грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям Служби безпеки України, які перебувають у розпорядженні відповідних навчальних органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Інструкції-35/ДСК-2008 визначено, що за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані в розпорядження за підставами, передбаченими пунктом «в» - у випадках, передбачених підпунктом 3.5.1 цієї Інструкції, а також підпунктами «е», «є» та «ж» пункту 48 Положення №1262/2007) зберігається виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні за посадами, які вони займали.

Приписами підпункту 3.2.2 пункту 3.2 зазначеної Інструкції передбачено, що виплата військовослужбовцям, зазначеним у пункті 3.2.1 цієї Інструкції, здійснюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що були встановлені таким військовослужбовцям на момент зарахування їх у розпорядження.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 3.5.1 Інструкції-35/ДСК-2008 (в редакції, чинній до 29.07.2016) військовослужбовцям, які усунені від виконання службових обов`язків згідно з Дисциплінарним статутом ЗСУ або які затримані, чи стосовно яких судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і зараховані в розпорядження відповідних начальників або керівників, грошове забезпечення з наступного дня після звільнення з посад виплачувалося у порядку, передбаченому підпунктом 3.2.1 Інструкції-35/ДСК-2008. Одночасно, абзацом 1 підпункту 3.2.1 Інструкції-35/ДСК-2008 (в редакції, чинній до 29.07.2016) визначалось, що за військовослужбовцями, що звільнені з посад, які вони займали, і зараховані в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігалася виплата грошового забезпечення на весь період перебування в розпорядженні.

При цьому, в підпункті 3.5.2 пункту 3.5 Інструкції-35/ДСК-2008 (в редакції, чинній до 29.07.2016) йшлося про військовослужбовців, які затримані чи до яких судом застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у разі, якщо стосовно них не приймалось рішення про зарахування у розпорядження відповідних начальників. Таким військовослужбовцям виплата грошового забезпечення припинялася з дня затримання або обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у період перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні у зв`язку із застосуванням стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року Інструкція-35/ДСК-2008 передбачала збереження та виплату належного йому грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, за результатами звернень позивача до УСБУ в Одеській області Управлінням 15.08.2019 року було нараховане та виплачене полковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Одеській області у періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що були встановлені йому на дату зарахування у розпорядження, у зв`язку із чим позивач вважає, що виплата грошового забезпечення відбулася з порушенням встановлених строків виплати, що підпадає під дію Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанову КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із п. 3, 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно з ст. 3, 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Таким чином, основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення), допущені, в даному випадку, з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, а саме добровільно чи на виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16) та Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Приписами ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом Управління Служби безпеки України №348-ОС від 19.07.2019 року «По особовому складу» полковнику ОСОБА_1 виплачено за період з 13 грудня 2015 року до 28 липня 2016 року включно та за період з 18 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року включно в порядку, встановленому п.п. 3.2.1 п. 3.2 розділу 3 «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України», затвердженої наказом Служби безпеки України №35/ДСУ-2008 р.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20, висновок якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, на отриману позивачем суму недотриманого грошового забезпечення, повинна бути нарахована компенсація за період з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року, чим допущено протиправну бездіяльність щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року.

У зв`язку із визнанням протиправної бездіяльності щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року, у суду є всі підстави для зобов`язання Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за період з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 рік.

Щодо позовних вимог до Управління Служби безпеки України в Одеській області в частині визнання протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 4.9 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженої наказом СБ України від 14.10.2008 № 772, військовослужбовці, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження та які зараховані у розпорядження за підпунктом «в» пункту 48 Положення, продовжують проходити військову службу з урахуванням особливостей, що випливають з їх статусу підозрюваного або обвинуваченого, та виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених начальником, у розпорядженні якого вони перебувають.

На виконання зазначеного положення Інструкції наказом начальника УСБУ в Одеській області від 18.06.2018 № 307/ДСК на полковника ОСОБА_1 було покладено виконання окремих функціональних обов`язків в секторі архівного забезпечення Управління.

Наказом Служби безпеки України від 13.12.2015 року № 1422-ос полковник ОСОБА_1 був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за підпунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за період з червня 2018 по 02.06.2020 (дата звільнення) особисто опрацював та привів у відповідність до вимог чинного законодавства України у сфері роботи з документами Національного архівного фонду України близько 700 томів матеріалів архівних кримінальних справ на осіб, які перебувають на оперативному обліку в МВС України (фонд «Основний»), та матеріалів архівних кримінальних справ на осіб, які зняті з оперативного обліку в МВС України (фонд «Припинений»). Полковник ОСОБА_1 здійснював облік опрацьованих ним матеріалів.

Проте, Управлінням Служби безпеки України у Одеській області не виплачувалося позивачу грошове забезпечення у повному розмірі після зарахування його у розпорядження начальника у період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року, оскільки полковник ОСОБА_1 був зарахований у розпорядження за підпунктом «в» пункту 48 Положення, строк перебування у якому не встановлено, оскільки з дня зарахування у відповідне розпорядження (13.12.2015) минуло більше шести місяців - достатні правові підстави щодо виплати належного йому грошового забезпечення відсутні починаючи з 01.03.2018 (з дня набрання чинності Інструкції-515/ДСК-2018).

Так, відповідно до підпункту «в» пункту 48 Положення зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається: у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом.

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження прямих начальників (командирів), зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Отже, протягом часу перебування військовослужбовця у розпорядженні за ним зберігається грошове забезпечення, за виключенням випадків, передбачених законодавством.

Аналогічну норму містіть відомча Інструкція про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2008 за № 71/14762, яка діяла на дату зарахування полковника ОСОБА_1 у розпорядження.

У відповідності до пункту 3.2.1. Інструкції № 35/ДСК-2008 за військовослужбовцями, звільненими з посад, які вони займали, і зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігалася виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні.

Пунктом 3.2.2 Інструкції 35/ДСК-2008 передбачалось, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зазначеним у пункті 3.2.1 цієї Інструкції, здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що були встановлені таким військовослужбовцям на момент зарахування у розпорядження.

Відповідно до пункту 3.5.2 Інструкції 35/ДСК-2008 військовослужбовці, які затримані, чи стосовно яких судом обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, виплата грошового забезпечення припиняється з дня затримання або обрання судом запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Інструкція 35/ДСК-2008 втратила чинність згідно з наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК-2018 «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2018 року за № 512/31964.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям СБ України із зазначеної дати врегульовано затвердженою цим наказом Інструкцією № 515/ДСК-2018.

Інструкцією №515/ДСК-2018 змінено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників чи командирів.

Так, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу ІV Інструкції №515/ДСК-2018 за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані у розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом «в» - у випадках, передбачених пунктом 1 глави 4 цього розділу, а також підпунктами «е», «є» та «ж» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262), зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження.

При цьому, пунктом 1 глави 4 розділу IV Інструкції 515/ДСК-2018 визначено, що військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», відстороненим від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, або які оголошені в розшук чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня прийняття стосовно них відповідного рішення на весь час відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади, перебування в розшуку або застосування запобіжного заходу.

У разі зміни запобіжного заходу виплата грошового забезпечення військовослужбовцю здійснюється на підставі відповідної ухвали слідчого судді або суду.

Отже, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження, припиняється лише у вищезазначених випадках, а саме: 1) відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», 2) відстороненим від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, 3) або які оголошені в розшук 4) чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тобто у вказаних випадках військовослужбовці не перебувають на робочому місці та не виконують службові обов`язки.

За змістом вказаних норм у всіх інших випадках зарахування у розпорядження грошове забезпечення виплачується, оскільки військовослужбовці не звільнені від виконання службових обов`язків.

При цьому, ОСОБА_1 протягом часу перебування у розпорядженні перебував на робочому місці та виконував визначені функціональні обов`язки від 18.06.2018 що підтверджується довідками та рапортом начальника Управління СБ України в Одеській області від 20.03.2020 на ім`я голови Служби безпеки України.

Крім того, до ОСОБА_1 не застосовувалось відсторонення від посади згідно вказаних приписів Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-V11 та Кримінального процесуального кодексу України, позивач у розшук не оголошувався і з 17.12.2017 під вартою не перебував. Отже, відсутні підстави для припинення позивачу виплати грошового забезпечення, передбачені пунктом 1 глави 4 розділу 1V Інструкції № 515/ДСК-2018.

Управління Служби безпеки України в Одеській області листом від 13.05.2020 року №65/23/Г-13/389 повідомило представника позивача про те, що згідно із п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, строки якого не визначені, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Одночасно, відповідно до п. 6 глави 1 розділу ІV Інструкції, після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених п. 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках коли такі строки не визначені після спливу шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБУ на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. З урахуванням викладеного, виплату грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 припинено 01.03.2018 року на підставі п. 2 глави 1 розділу ІV Інструкції у зв`язку із закінченням шестимісячного терміну його перебування у розпорядженні, а в порядку, передбаченому п. 6 глави 1 розділу ІV Інструкції підготовлено і направлено на розгляд Голові СБУ мотивований рапорт про виплату зазначеному військовослужбовцю грошового забезпечення з 10.09.2019 року з дати набрання чинності відповідних змін до Інструкції.

Проте, суд звертає увагу, що відповідно до наказу відповідача позивач був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області з визначенням кінцевого строку такого зарахування, який обумовлений настанням події закриття кримінального провадження чи ухвалення вироку судом. Тобто строк перебування позивача у розпорядженні був визначений.

Отже, позивач має законне право на очікування виплати грошового забезпечення відповідно до того акту, яким регулювалися спірні правовідносини на момент їх виникнення і на який послав відповідач.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06.01.2021 року у справі № 120/2914/19-а.

Таким чином, Управлінням Служби безпеки України в Одеській області допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року.

У зв`язку із визнанням протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року, у суду є всі підстави для зобов`язання Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд зазначає, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

Так, судом встановлено, що у період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року позивачу не виплачувалося грошове забезпечення.

При цьому, в даному випадку, визначення суми та складових грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року, яка підлягає йому виплаті є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який має виплатити йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги позивача в частині визначення суми та складових грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року, яка підлягає йому виплаті.

Крім того, листом №65/23/Г-46/389 від 26.07.2021 року Управлінням Служби безпеки України в Одеській області повідомлено представнику позивача про те, що ОСОБА_1 використав всі дні щорічних основних відпусток за період служби з 2015 року до 2020 року і підстав для виплати компенсації немає. Відповідно до глави 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції військовослужбовцям один раз на рік виплачується допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені допомоги виплачуються на підставі відпускного посвідчення, за яким військовослужбовець вибуває у чергову відпустку або мотивованим рапортом військовослужбовця. Виходячи з того, що щорічна основна відпустка за 2017 рік ОСОБА_1 була використана з 10.04.2018 року по 21.05.2018 року (наказ УСБУ в Одеській області №148-ос від 06.04.2018 року), а мотивований рапорт на виплату допомоги для оздоровлення у 2017 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році ОСОБА_1 не подавався, підстав для їх виплати не має. При вибутті у щорічну основну відпустку у 2019 та 2020 роках ОСОБА_1 згідно Інструкції грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось, а отже і не було підстав для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (аркуш справи 20).

Відповідно до глави 16 розділу III Інструкції-515/ДСК-2018 військовослужбовцям на підставі відпускного посвідчення або за мотивованим рапортом один раз на рік виплачується допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, а згідно глави 17 цього ж розділу військовослужбовцям при вибутті у чергову відпустку або за мотивованим рапортом один раз на рік виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Проте позивачу зазначені матеріальні допомоги при вибутті у відпустки не нараховувалися.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про Службу безпеки України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 5 Інструкції №515/ДСК-2018 грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за місцем їх постійної служби.

Враховуючи те, що під час перебування у розпорядженні відповідача позивач використав щорічні основні відпустки (за 2019, 2020 роки), позивачем протиправно ненараховано та невиплачено ОСОБА_1 при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, чим допущено протиправну бездіяльність.

Враховуючи протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, у суду є всі підстави для зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині визначення суми виплати зазначених допомог, оскільки визначення їх суми є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який має виплатити йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги позивача в частині визначення суми допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, які підлягають йому виплаті.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача визначені суми складових грошового забезпечення та допомог на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, які підлягають йому виплаті, однак в цій справі будь-якого спору щодо сум грошового забезпечення та сум, з якого воно має виплачуватись не має, тобто в цій частині права позивача не порушені.

Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача визначених сум складових грошового забезпечення та допомог на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, які підлягають йому виплаті, є передчасними, оскільки відповідно до норм КАС України, суд захищає тільки порушене право.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України, допущеної з 19.10.2021 року, яка полягає у неприйнятті рішення щодо нарахування та виплати позивачу належного йому матеріального та грошового забезпечення, а саме грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року в розмірі 441820, 19 грн. відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року, несплачених при вибутті у щорічні основні відпустки вимоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 18258 грн. та за 2020 рік в розмірі 21650 грн. відповідно до вимог «Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України» №515/ДСК-2018 від 10.04.2018 року суд зазначає наступне.

Згідно абзацу третього пункту 6 глави 1 розділу ІV Інструкції 515 після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби), а у випадках коли такі строки не визначені після спливання шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішеннями Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. У разі прийняття Головою СБ України рішення про виплату грошового забезпечення воно виплачується, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премій в розмірах, що визначаються наказами про особовому складу.

Наказом Служби безпеки України від 13.12.2015 року № 1422-ос полковник ОСОБА_1 був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області по посаді заступника начальника головного відділу за підпунктом «в» (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Враховуючи те, що відповідно до наказу відповідача позивач був зарахований у розпорядження начальника УСБУ в Одеській області з визначенням кінцевого строку такого зарахування, який обумовлений настанням події закриття кримінального провадження чи ухвалення вироку судом, тобто строк перебування позивача у розпорядженні був визначений, в даному випадку рішення Голови СБ України не потрібне, у зв`язку із чим в даному випадку бездіяльність Служби безпеки України відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства, у зв`язку із чим підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року, зобов`язання Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року, визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, зобов`язання Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 несплачені йому при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік, визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року, зобов`язання Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за період з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 рік, а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (вул. Володимирівська, буд. 33, м. Київ, 01034, ), Управління Служби безпеки України у Одеській області (вул. Єврейська, 43, м. Одеса, 65045, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 02.06.2020 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2018 до 02.06.2020 року.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 несплачені йому при вибутті у щорічні основні відпустки допомоги на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік та матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 року по 29.07.2016 рік та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за період з 13.12.2015 року по 29.07.2016 року та з 18.12.2017 року по 01.03.2018 рік.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Одеській області (вул. Єврейська, 43, м. Одеса, 65045, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.09.2022 року.

Суддя Л.І. Свида