Справа № 420/27192/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.;

представника позивача Джулай Д.О.

представника відповідача Борисевича Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, Головного управління ДФС в Миколаївській області про визнання наказу про звільнення протиправним та зобов`язання поновити на рівнозначній посаді, нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, вирішив адміністративний позов задовольнити .

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідачів, Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним наказ Державної фіскальної служби України № 1488-0 від 23.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та скасувати його;

- поновити ОСОБА_1 в органах Державної податкової служби України на посаді рівнозначній посаді начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області, як наслідок скасування наказу про звільнення;

- зобов`язати Державну податкову службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.11.2021 по день ухвалення рішення.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач стверджує, що наказ про його звільнення є незаконним та порушує його право на працю. В обґрунтування своєї позиції позивач стверджує, що фактично мала місце реорганізація, а не ліквідація податкового органу, в якому він займав посаду начальника. Не визнаючи даного факту, відповідач не дотримався встановленої законом процедури звільнення, яка тягне за собою саме реорганізація підприємства не попередив його про звільнення, не запропонував позивачу іншу рівнозначну посаду відповідної категорії у новоствореному органі та невірно кваліфікував підстави його звільнення.

Також позивач вважає, що з метою здійснення ефективного захисту права позивача рішення про його поновлення на роботі має бути виконано правонаступником роботодавця.

На думку позивача, через те, що відповідач звільнив його без законних на те підстав, він зобов`язаний нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

(б) Позиція відповідача, ДПС України

27.01.2022 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Аргументуючи свої заперечення, відповідач зазначав, що спір у цій справі виник у відносинах проходження публічної служби. Водночас відповідно до переданих йому публічно-владних функцій у сфері реалізації податкової політики та інших публічно-владних функцій у відповідача відсутній обов`язок щодо поновлення позивача, який стосується проходження та припинення публічної служби. Також відповідач стверджував, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, осіб підприємців та громадських формувань не був внесений запис про припинення ДФС, а тому підстави для задоволення позовних вимог є передчасними.

Також відповідач вважає, що у випадку незаконного звільнення працівника, останній відповідно до чинного законодавства повинен бути поновлений на роботі в тому підприємстві, де зберігалося його попереднє місце роботи. Дане положення підтверджується також практикою Верховного Суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

17.05.2022 ухвалою суд прийняв до свого провадження адміністративну справу та призначив її розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

07.06.2022 суд ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАСУ.

08.07.2022 ухвалою залучив другим відповідачем Головне управління ДФС у Миколаївській області та розпочав розгляд справи спочатку.

14.09.2022 суд ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

30.09.2022 суд розглянув справу по суті.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач займав посаду начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області з 28.09.2020.

02.08.2021 відповідач, ДФС України, прийняв наказ №1488-0 про звільнення позивача із займаної посади з 26.11.2021 на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (у зв`язку з ліквідацією державного органу).

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному « Право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

[…]Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення».

Зміст даних спірних правовідносин становить вирішення питання існування законних підстав для звільнення позивача згідно з п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (у зв`язку з ліквідацією державного органу) та відповідно чи була дотримання законна процедура його звільнення. Для цього суду необхідно з`ясувати чи мала місце ліквідація органу, в якому проходив службу позивач.

18.12.2018 КМУ прийняв постанову №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», якою утворена Державна податкова служба України , Державна митна служба України реорганізувавши Державну фіскальну служби шляхом її поділу. Відповідно до даної постанови правонаступником майна, прав та обов`язків є Державна податкова служба України та Державна митна служба України.

Окрім зазначеного, Постанова КМУ №1200 встановлювала, що Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби України, Державної митної служби України та центрального органу виконавчої влади, на який покладений обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до КПК України.

Постановою КМУ №537м від 19.06.2019 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема утворено ГУ ДПС у Миколаївський області ().

Крім того, п.2 Постанови КМУ №537 встановлює реорганізацію деяких територіальних органів Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби. Зокрема, ГУ ДФС у Миколаївській області () приєднано до ГУ ДПС у Миколаївській області ().

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичної осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У разі приєднання одного або декількох суб`єктів господарювання до іншого суб`єкта господарювання до останнього переходять усі майнові права та обов`язки приєднаних суб`єктів господарювання.

Розпорядженням КМУ №682-р від 21.08.2019 погоджено здійснення ДПС України функцій і повноважень ДФС, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі наказу ДПС України №36 від 28.08.2019 «Про початок діяльності Державної податкової служби України» розпочато виконання Державною податковою службою України функцій і повноважень Державної фіскальної служби України.

Отже з аналізу вказаних нормативних актів суд робить висновок, що за своєю правовою природою відбулася реорганізація ДФС України шляхом приєднання. Ця обставина підтверджується також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

30.09.2020 КМУ прийняв постанову №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», якою ліквідовані територіальні органи ДПС за переліком згідно з додатком та установлено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС, що ліквідуються, переходять ДПС та її територіальним органам у межах, визначених положенням про ДПС та її територіальні органи.

Серед переліку територіальних органів ДПС, що ліквідуються, включене ГУ ДПС у Миколаївській області () та створено згідно з наказом ДПС №529 від 30.09.2020 як відокремлений підрозділ ДПС ГУ ДПС у Миколаївській області ().

На виконання постанови КМУ від 30.09.2020 №893 ДПС Україна видала наказ №556 від 08.10.2020, яким серед інших ліквідоване ГУ ДПС у Миколаївській області (), яке перебуває в стані припинення.

Отже після приєднання ГУ ДФС у Миколаївській області до новоствореного ГУ ДПС у Миколаївській області () останнє в подальшому було ліквідовано та утворено відокремлений підрозділ ДПС Головне управління ДПС у Миколаївській області (), до якого перейшли права та обов`язки попереднього управління.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що реформування ДФС України та її територіальних органів відбулося шляхом реорганізації, про що свідчить відповідний запис в у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців і громадських формувань.

Додатково суд зазначає, що Верховний Суд України у постановах від 17.10.2011 у справі №21-237а11 від 04.03.2014 у справі №21-8а14 неодноразово висловлював правову позицію про те, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, коли в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію.

Повертаючись до спірних правовідносин, з огляду на зміст спірного наказу відповідач звільнив позивача на підставі п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону №889-VIII.

Зокрема, дана норма Закону встановлює однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення ліквідацію державного органу.

Водночас припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з реорганізацією державного органу встановлена п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII) .

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, що звільнення позивача у зв`язку ліквідацією державного органу є безпідставним, оскільки в даному випадку мала місце реорганізацію, яка тягне за собою іншу процедуру звільнення аніж ліквідація.

В свою чергу відповідно до чинної на дату звільнення ч.3 ст. 87 Закону №889-VIII: Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду».

На підставі наведеного є очевидним, що роботодавець одночасно з попередженням про звільнення зобов`язаний запропонувати іншу рівнозначну посаду державної служби або нижчу посаду державної служби та врахувати переважне право залишення на роботі.

Порте відповідач не надав жодного доказу щодо вчинення вказаних дій, що свідчить, на думку суду, про недотримання ним, встановленої законом процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яку тягне за собою реорганізація.

З огляду на відповідь на адвокатський запит №18952/6/99-00-11-01-03-06 від 19.08.2021 в апараті територіальних органів ДПС були наявними 15 вакантних посад, які рівнозначні посаді начальника ГУ ДФС у Миколаївській області.

Таким чином, суд погоджується з аргументами позивача, що відповідач, не надавши йому можливості працювати в органах ДПС, протиправно видав спірний наказ, який належить до скасування.

Водночас суд відхиляє посилання відповідача, що відповідно до абз. першого статті 235 КЗпП України: «У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на

Так, відповідно до абз. першого ст.235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зауважує на тому, що звільнивши його за невірною кваліфікацією підстави звільнення ліквідація державного органу, відповідач порушив відповідну процедуру, яку тягне за собою реорганізація, яка фактично відбулася. Суд погоджується з такими аргументами позивача та вважає, що повинна бути дотримана законна процедура - пропозиція іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної компетентності позивача. Також законодавство передбачає можливість у службовця відмовитися від запропонованої посади. Тобто закон передбачає певні етапи переведення в процесі реорганізації.

Разом з тим, суд не може не брати до уваги, що з моменту відкриття процедури припинення всі права керівника юридичної особи переходять голові комісії з припинення. Проте у голови комісії з припинення відсутні повноваження щодо працівників установи. Впродовж судового розгляду справи суд з`ясовував, що ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому працював позивач, знаходиться в стані припинення, всі повноваження та функції даного суб`єкта владних повноважень передані правонаступнику.

Чітке законодавче врегулювання питання взаємодії між попереднім органом, який знаходиться в стадії припинення, та новоствореним, до якого перейшли усі повноваження, стосовно визначення суб`єкта, на якому лежить обов`язок запропонувати рівнозначну чи іншу посаду та вирішити питання переведення позивача в новостворений орган, відстунє.

Відповідач не зазначав та не довів, що на попередньому місці роботи існує посада, з якої позивач був звільнений.

Отже у випадку поновлення позивача в ГУ ДФС у Миколаївській області, через неврегулювання механізму залишається відкритим питання ким саме і яким чином буде здійснена пропозиція та переведення позивача на запропоновану посаду в новоутворений орган, для того аби поновити його право на працю. Тобто такий спосіб захисту, на думку суду, є неспроможним поновити та захистити право позивача на працю. Тому суд трактує вказану неузгодженість на користь позивача та погоджується з його позицією про необхідність поновлення на рівнозначній посаді саме в органах Державної податкової служби України. Адже відповідно до ст. 2 КАС України: «Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень». В контексті вказаного завдання у суду виникає потреба обрати найоптимальніший спосіб захисту порушених прав особи, що визначить можливість безперешкодного виконання рішення суду.

Відповідно до абз. другого ст. 235 КЗпП України: «При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу».

Таким чином, суд робить висновок про задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача, Державної податкової служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.11.2021 по день ухвалення рішення.

VI. Судові витрати

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати незаконним й протиправним наказ Державної фіскальної служби України № 1488-0 від 23.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та скасувати його.

3.Поновити ОСОБА_1 в органах Державної податкової служби України на посаді, рівнозначній посаді начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області, як наслідок скасування наказу про звільнення.

4.Зобов`язати Державну податкову службу України, як правонаступника Державної фіскальної служби України, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.11.2021 по день ухвалення рішення.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 );

Відповідач Державна фіскальна служба України (; 04053, м.Київ, Львівська площа,8);

Відповідач Державна податкова служба України (; 04053, м.Київ, Львівська площа,8);

Відповідач Головне управління ДФС у Миколаївській області (; 54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 6).

Суддя Оксана БОЙКО