Справа № 260/3492/21
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2022-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2022 рокум. Ужгород№ 260/3492/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з`явилася;

представника позивача - Волошин Л.Я.;

представника відповідача - Гришко К.В.,

представник третьої особи - Воротнюк Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої просила суд визнати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 43 від 13.07.2021 року про звільнення ОСОБА_1 - незаконним та поновити на посаді в ІНФОРМАЦІЯ_5 ; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день поновлення на роботі; стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працювала в ІНФОРМАЦІЯ_5 16.09.2015 року, однак 08.06.2021 року її повідомлено про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією без пропозиції іншої посади. Вказане попередження не містило дати та місця з якого передбачена зміна штатів. Зазначає, що не було враховано переважне право на залишення на роботі та не було запропоновано іншу вакантну посаду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суд увід 16.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

14.09.2021 року відповідачем подано відзив на позов, з якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, зокрема вказує на те, що ч. 4 ст.49-23 КЗпПУ передбачає, що вимоги ч. 1 - 3 цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Разом з тим, зазначив, що працівником, який готував оскаржуваний наказ було допущено описку, а саме - замість частини та пункту статті працівником автоматично було зазначено пункт та підпункт. Це підтверджує подальше роз`яснення підстав звільнення, а саме "у зв`язку з проведенням організаційних заходів та в зв`язку зі зміною штату державних службовців". Разом з тим, вказав, що позивач не вчиняла дисциплінарного проступку.

20.09.2021 року третьою особою надано пояснення щодо вказаного позову, із змісту яких вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає оскаржуваний наказ таким, що відповідає вимогам ст. 87 Закону України "Про державну службу", не порушує вимог ч. 2 ст. 40, ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпПУ, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в силу приписів частини 5 ст. 40 КЗпПУ та ст. 3,5 Закону України "Про державну службу".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року витребувано у відповідача та третьої особи штатний розпис в період з 01.06.2021 року по 30.07.2021 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 25.11.2021 року повторно витребувано у відповідача та третьої особи вказаний розпис.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 року замінено відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечили, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів наведених у письмовому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку наступного висновку.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з 16.09.2005 року проходила державну службу в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

08.06.2021 року ОСОБА_1 надано попередження про можливе скорочення посади, яку вона займає.

13.07.2021 року наказом №43 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста мобілізаційного відділення на підставі ч. 4 п. 1 ст. 83 та ч. 1 п. 1 та п. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Підставою винесення вказаного наказу слугувало проведення організаційних заходів та у зв`язку із зміною штату державних службовців.

Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що порушує її права, просить його скасувати.

Отже правомірність та законність спірного наказу є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (даліЗакон № 889-VIII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

На підставі частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону № 889-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

14.07.2021 року відповідно до Директиви Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " від 09.06.2021 року "Про проведення додаткових організаційних заходів з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 ", на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 від 22.06.2021 року №3 "Про проведення організаційних заходів щодо переформування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області" та наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13.07.2021 року №187 "Про введення в дію штатів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з метою нарощування системи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для проведення заходів мобілізації людських і транспортних ресурсів, здійснення призову громадян на строкову військову службу та організації заходів з реабілітації військовослужбовців, яких звільнено в запас ІНФОРМАЦІЯ_10 переформовано в ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Отже, на підставі вищевказаних документів у зв`язку з проведенням організаційних заходів та в зв`язку зі зміною штату підлягало скороченню ряд посад державних службовців.

Як вбачається із оскаржуваного наказу позивача звільнено з посади, у зв`язку зі зміною штату державних службовців.

Згідно з пунктом 4 частини другоїстатті 17 Закону № 889-VIII керівник державної служби призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на посади державної служби категорій «Б» і «В», звільняє з таких посад відповідно до цього Закону.

Оскільки позивач звільнений з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87Закону № 889-VIII у зв`язку із скороченням чисельності та штату державних службовців, реорганізації державного органу до спірних правовідносин положення статей 40, 42та 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

На підставі частини третьої статті 87Закону № 889-VIII в редакції, чинній на час попередження позивача та його звільнення, - суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Як встановлено судом, відповідач попередив позивача про зміну штатів та можливе скорочення її посади - 08.06.2021 року, а звільнення позивача відбулося - 13.07.2021 року, тобто відповідачем дотримано вимогу ч. 3 ст. 87 вказаного Закону.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

При цьому, вжите у частині третій статті 87Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Аналогічна правова позиція щодо розуміння/тлумачення частини третьої статті 87Закону № 889-VIII, у редакції, яка діяла станом на момент початку процедури звільнення позивача у цій справі, міститься в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, від 08 грудня 2021 року у справі №380/3646/20.

Крім того вищевказане відповідає висновкам, які містяться у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 140/6353/20, в якій зазначено, що: « 42. Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону № 889-VIII станом на момент початку процедури звільнення позивача, а саме на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне звільнення, так само і на час видання оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, то в цьому випадку підлягають застосуванню норми спеціального законодавства (Закон № 889-VIII у редакції з 13 лютого 2020 року)».

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.

Отже, аналізуючи положення Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу наявні вакантні посади державної служби, а в разі відсутності таких - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

При цьому, до спірних правовідносин не застосовуються в цій частині положення Кодексу законів про працю України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати такий обов`язок.

Оскільки з 13 лютого 2020 року та на час прийняття наказу про звільнення позивача був відсутній обов`язок керівника, суб`єкта призначення пропонувати будь-які посади державному службовцю, та відсутній обов`язок щодо його працевлаштування, тому наявність на час звільнення позивача вакансій і не пропонування їх відповідачем не свідчить про протиправність звільнення позивача, а відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, в оскаржуваному наказі також як підставу звільнення зазначено і ч. 1 п. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Так, у судовому засіданні встановлено, що вказана підстава в оскаржуваному наказі, а саме вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення - ч. 1 п. 4 ст. 87 Закону №889-VIII, є технічною помилкою, що не заперечується відповідачем.

Відповідач у судовому засіданні вказував на те, що позивач не вчиняла дисциплінарного проступку.

Враховуючи наведене, та з метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку, що вищевказана підстава звільнення, а саме - вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення є технічною опискою, яку слід виправити, а саме визнати протиправним та скасувати наказ Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 43 від 13 липня 2021 року в частині підстави звільнення ОСОБА_1 за ч. 1 п. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог щодо поновлення на посаді.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково, із зазначених у рішенні підстав.

Керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242 -246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 43 від 13 липня 2021 року в частині підстави звільнення ОСОБА_1 за ч. 1 п. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

В задоволення решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.10.2022 року.

СуддяС.А. Гебеш