Справа № 640/38369/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовних вимог без розгляду в частині позовних вимог

03 жовтня 2022 року м. Київ№ 640/38369/21
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження №66838109 від 16.09.2021;

- судові витрати покласти на відповідача.

У резолютивній частині позовних вимог представник позивача просив поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №640/38369/21 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Пунктом 1 вказаної ухвали зазначено, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом буде здійснено після отримання матеріалів виконавчих проваджень ВП №39308627 та №66838109.

У той же час, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останнім, серед іншого заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України наполягає, що ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду, адже з матеріалами виконавчого провадження ознайомився його представник 18.05.2021. Отже, на переконання відповідача позивач знав або повинен був дізнатися про порушення своїх прав ще 18.05.2021. У той же час, із матеріалами виконавчого провадження ВП №66838109 представник позивача ознайомився 21.12.2021.

Представником позивача подано письмові пояснення, де ним вказано, що дійсно з виконавчим провадженням ВП №39308627 він був ознайомлений 18.05.2021, проте приймаючи до уваги те, що виконавче провадження ВП №39308627 було закінчено 26.10.2020 внаслідок повернення виконавчого документу стягувачу, необхідності у зверненні з позовом про скасування постанови про стягнення виконавчого збору не було. Вказана необхідність виникла лише після ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження ВП №66838109, що фактично і зумовило пропуск строку звернення до суду.

Вирішуючи подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду суд враховує наступне.

04.04.2013 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ухвалою Апеляційного суду Київської області видано виконавчий лист №2/359/100/2013 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України у Київській обл. від 11 травня 2006р.) та ОСОБА_1 (зареєстрований/фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 20 листопада 2003р. Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (код СДРПОУ 19356840, 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська 18-В) заборгованість за Кредитним договором №1095-Ф від 31.01.2008 р. в сумі 2 737 304, 15 (два мільйони сімсот тридцять сім тисяч триста чотири) долари США 15 центів, що еквівалентно 21 877 903, 43 (двадцять один мільйон вісімсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот три) гривні 43 коп. та складається з:

- 1 626 000, 00 (один мільйон шістсот двадцять шість тисяч ) доларів США 00 центів, що еквівалентно 12 995 805, 00 (дванадцять мільйонів дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ять) гривень 00 коп. - заборгованість з повернення кредитних коштів;

- 748 366, 21 (сімсот сорок вісім тисяч триста шістдесят шість) доларів США 21 цент, що еквівалентно 5 981 316, 94 (п`ять мільйонів дев`ятсот вісімдесят одна тисяча триста шістнадцять) гривень 94 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами;

- 346 136,20 (триста сорок шість тисяч сто тридцять шість) доларів США 20 центів, що еквівалентно 2 766 493, 58 (два мільйони сімсот шістдесят шість тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 58 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів за користування ними;

- 16 801, 74 (шістнадцять тисяч вісімсот один) долар США 74 центи, що еквівалентно 134 287, 91 (сто тридцять чотири тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 91 коп. - заборгованість зі сплати комісії,передбаченої тарифами Банку (далі - виконавчий документ).

Надалі, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Валявським О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2013 ВП №39308627 з примусового виконання виконавчого документу, яка отримана позивачем 20.08.2013.

30.10.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Валявським О.А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №39308627.

15.09.2014 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Валявським О.А. винесено постанову по розшук майна боржника ВП №39308627.

29.09.2014 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №39308627, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 2 187 790,34 грн. (далі - оскаржувана та/або спірна постанова №1, рішення №1).

01.10.2014 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №39308627.

01.02.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №39308627, якою постановлено об`єднати виконавчі провадження №39308205, №39308627, №47038043, №48314740 у зведене виконавче провадження №55687694.

26.10.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №39308627, якою закінчено виконавче провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому 19.08.2021 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №1005/7134/2012, зокрема зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №39308340 з виконання виконавчого листа №2/359/100/20136, виданого 21.06.2013 Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31.01.2008 в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 гривням 43 копійкам.

06.09.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №39308627, якою постановлено відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/359/100/2013 від 21.06.2013.

07.09.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження ВП №39308627.

07.09.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

16.09.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66838109 з примусового виконання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №39308627 від 29.09.2014 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2 постанова №2).

16.09.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

17.09.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, якою поставлено приєднати виконавче провадження ВП №66838109 до зведеного виконавчого провадження ВП №55687694.

Як вже було вказано судом вище, із матеріалами виконавчого провадження ВП №39308627 представник позивача ознайомлений 18.05.2021.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) регламентовано, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У той же час, частиною 1 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України регламентовано, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, аналіз вказаних положень дає суду підстави дійти до висновку, що строк на оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, з урахуванням положень статті 287 КАС України становить 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд наголошує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд вказує, що предметом розгляду даної адміністративної справи є, серед іншого, постанова Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014.

Варто відмітити, що матеріали виконавчого провадження ВП №39308627 не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження направлення державним виконавцем та отримання позивачем та/або його представником постанови про стягнення виконавчого збору ВП №39308627 від 29.09.2014.

Натомість судом встановлено та не заперечувалось представником позивача, що з матеріалами виконавчого провадження ВП №39308627 він ознайомився 18.05.2021.

Отже, станом на 18.05.2021 представнику позивача було достеменно відомо про наявність постанови про стягнення виконавчого збору ВП №39308627 від 29.09.2014.

Між тим, суд зазначає, що представник позивача обґрунтовуючи пропуск строку звернення до суду вказує про те, що станом на час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження ВП №39308627 останнє було завершено, що виключало необхідність оскаржування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №39308627 від 29.09.2014. Представник позивача наполягає на тому, що фактичне стягнення виконавчого збору розпочалось із прийняттям державним виконавцем оскаржуваного рішення №2, про яке у свою чергу останній дізнався 17.12.2021, за наслідком ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження ВП №66838109.

Як вже було вказано судом вище, 26.10.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №39308627, якою закінчено виконавче провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статті 40 Закону №1404-VIII.

Отже, суд погоджується із тим, що станом на час ознайомлення представником позивача із матеріалами виконавчого провадження ВП №39308627 - 18.05.2021 виконавче провадження №66838109 було закінчено.

Між тим, на переконання суду наведене не позбавляло права позивача звернутися до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014.

Суд наголошує, що пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII регламентовано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, який зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5), яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 8 розділу III Інструкції №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Тобто, постанова Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014 є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню на підставі положень Закону №1404-VIII.

Суд при вирішенні питання щодо поважності пропуску позивачем строків звернення до суду враховує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною 3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Варто наголосити, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд вказує, що не вчинення позивачем та його представником дій щодо звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправною постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014 з підстав закінчення виконавчого провадження ВП №39308627 не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки наявність закінченого виконавчого провадження не перешкоджає реалізації боржником права звернутися до суду із позовною заявою про визнання постанови про стягнення виконавчого збору протиправною.

Отже, на переконання суду позивач про порушення своїх прав достеменно дізнався 18.05.2021, у той час коли із адміністративним позовом звернувся до суду 24.12.2021, що вказує на порушення строків звернення до суду, встановлених частиною 2 статті 287 КАС України.

При цьому, суд відмічає, що інших об`єктивних, непереборних, тобто таких, що не залежали від волевиявлення позивача, що звернувся до суду із даним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду представником позивача у позовній заяві та поясненнях не наведено.

Варто наголосити, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду із позовними вимогами в частині визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014, а наведені ним у позовній заяві та поясненнях причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Частиною 4 статті 123 КАС України регламентовано, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведене, суд з урахуванням статті 123, пункту 8 частини 1 статті 240, пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України, вважає наявними підстави для визнання неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, які наведені ним у позовній заяві та поясненнях та наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014.

Разом з цим, в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження №66838109 від 16.09.2021 суд вважає, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки з матеріалами такого виконавчого провадження представник позивача ознайомився 21.12.2021, а матеріали виконавчого провадження ВП №66838109 не містять належних та достатніх доказів на підтвердження направлення державним виконавцем вказаної постанови та й безпосередньо вручення останньої позивачу раніше аніж 21.12.2021.

Отже, клопотання представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про залишення позовної заяви без розгляду підлягає до задоволенню частково, у тій частині, яка наведена судом вище.

Керуючись статтями 122, 123, пунктом 8 частини 1 статті 240, 248, 256, 262, 263, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов від 29.09.2014 ВП №39308627 та від 16.09.2021 ВП №66838109 в частині, що стосується постанови від 29.09.2014 ВП №39308627.

2. Задовольнити клопотання представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №640/38369/21 частково.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, б. 13, ) залишити без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору №39308627 від 29.09.2014.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статті 256 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 287, 293, 294, 296-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева