Справа № 420/26564/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/26564/21

Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

13:00 год., м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

29.06.2022 року;

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

За участю: секретаря Бучко О.С.

представника апелянта Бутрик А.О.

представника позивача Конева К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 25.11.2021 року №28582/15-32-09-03/ НОМЕР_1 , №28583/15-32-09-03/, №28584/15-32-09-03/, №28585/15-32-09-03/, №28588/15-32-09-03/.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в жовтні 2021 року ГУ ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку за адресою господарської одиниці: АДРЕСА_1 , за результатами якої встановлено ряд порушень ФОП ОСОБА_1 вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг» та податкового законодавства, що виразилось в реалізації пального без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, не застосуванні реєстратора розрахункових операцій під час проведення операцій продажу товару, здійсненні реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку та не проведенні реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування, не обладнанні ємностей з пальним витратомірами-лічильниками на відпуск пального наливом з акцизного складу та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарах.

Позивач вказує, що є платником єдиного податку 3 групи, основний вид діяльності якого полягає, у тому числі, в здійсненні вантажних перевезень. Використання ним пального обумовлено виключно для власних потреб у цій господарській діяльності, про що одержано відповідну ліцензію. Наголошує на тому, що висновки перевірки не відповідають дійсності, факт реалізації пального не підтверджений належними та допустимими доказами та спростовується відсутністю у позивача будь-яких технічних можливостей для виконання такого роду діяльності.

Наведені обставини у сукупності, а також те, що в порушення вимог п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України відповідачем не наведено правові підстави для проведення перевірки, а реєстрація акту відбулась поза межами установленого строку, свідчать про невідповідність податкових повідомлень-рішень критерію обґрунтованості та правомірності і наявність безумовних підстав для їх скасування в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 25.11.2021 року №28582/15-32-09-03/, №28583/15-32-09-03/, №28584/15-32-09-03/, №28585/15-32-09-03/.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Стягнув з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 11350 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано належних доказів, які б безперечно підтверджували під час перевірки факт реалізації позивачем пального, чим не доведено обґрунтованість та правомірність податкових повідомлень-рішень від 25.11.2021 року №28583/15-32-09-03/ та №28585/15-32-09-03/, за якими до позивача застосовано штрафи за продаж пального без ліцензії та без реєстрації платником акцизного податку.

Також, з посиланням на положення п.п. 14.1.6. п. 14.1 ст. 14, п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено наявність у позивача акцизного складу, оскільки не встановлено факту розміщення ємностей більше ніж 200 кубічних метрів, отримання пального протягом календарного року в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів та не доведено фактів реалізації пального або зберігання пального не для власного споживання, а для інших осіб. Тому, застосування штрафних санкцій за не реєстрацію акцизного складу та не обладнання резервуарів акцизного складу витратомірами-лічильниками і рівнемірами-лічильниками згідно податкових повідомлень-рішень від 25.11.2021 року №28582/15-32-09-03/, №28584/15-32-09-03/ є протиправним та обов`язковою підставою для скасування цих рішень в судовому порядку.

Разом з цим, з огляду на визнання позивачем здійснення під час перевірки продажу іншого товару без застосування реєстратора розрахункових операцій, суд першої інстанції визначив, що податкове повідомлення-рішення від 25.11.2021 року №28588/15-32-09-03/ прийнято у відповідності до п. 1, 2 ст. 3, ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та підстави для його скасування і задоволення позову в цій частині відсутні.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, а саме необґрунтовано не враховано, що факт правопорушень підтверджується як наданими під час перевірки поясненнями позивача щодо здійснення ним реалізації пального, у тому числі із зазначенням місця провадження такої діяльності, кількості спеціальних ємностей, об`єму пального та його виду, роздрібної ціни пального, не одержання відповідної ліцензії та не встановлення витратомірів-лічильників резервуарів, а також тією обставиною, що одним із видів діяльності позивача є саме роздрібна торгівля пальним.

Апелянт вказує, що матеріалами перевірки належним чином зафіксовано правопорушення, передбачені ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», п.п. 212.1.15 п. 212.1, п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, а тому оспорювані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно та обґрунтовано і у суду першої інстанції не виникло підстав для їх скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та як з`ясовано під час апеляційного розгляду, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач з травня 2020 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, є платником єдиного податку 3 групи, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля пальним; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; вантажний автомобільний транспорт.

Позивачу видано ліцензію за №22001706 на зберігання пального (виключно для власного споживання чи промислової переробки) за адресою: АДРЕСА_1 , зі строком дії з 08.10.2020 року по 08.10.2025 року.

01.10.2020 року між СФГ «Слабенько С.С.» (Орендар) та ФОП ОСОБА_1 (Суборендар) укладено Договір суборенди земельної ділянки №1, за яким Орендар надає, а Суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 13952 кв.м., що розташована у АДРЕСА_1 , строком до 01.10.2017 року для розміщення та експлуатації господарських будівель і споруд.

Також, 01.10.2021 року між ТОВ «Науково-виробнича компанія «Шельф» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено Договір поставки №20210110, за яким Постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, прийняти товар та оплатити його.

Товар поставляється Покупцеві за ціною, найменуванням, у кількості та асортименті, які визначаються у специфікації, що являється Додатком №1 до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Додатково Договір регулює взаємовідносини між Постачальником та Покупцем щодо виконання пусконалагоджувальних робіт технологічного газового обладнання та приладів, паливо роздавального обладнання, обладнання для заправних станцій.

Постачальник приймає на себе зобов`язання по виконанню пусконалагоджувальних робіт обладнання, яке буде належати Покупцю або перебувати в його користуванні, підключення до інженерних мереж, пуск та налагодження обладнання Покупця.

У Додатку №1 до Договору поставки від 01.10.2021 року сторони обумовили у Специфікації товар, що поставляється, його найменування та характеристики, кількість і вартість (колонка паливо роздавальна рідкого палива типу Шельф 100-50-1-1-1).

У період з 06.10.2021 року по 13.10.2021 року ГУ ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем господарської одиниці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складений акт перевірки від 18.10.2021 року №22710/15-32-09-03/ НОМЕР_1 .

Згідно акту перевірки, під час фактичної перевірки суб`єкта господарювання фахівцями контролюючого органу 06.10.2021 року проведено контрольну розрахункову операцію з придбання пального бензину А-92 на суму 100 грн. під час якої РРО суб`єктом господарювання не застосовувався. Крім того, враховуючи продаж позивачем пального на суму 100 грн. та відсутність ліцензії на роздрібний продаж пального встановлено порушення позивачем ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Також фахівцями податкового органу встановлено, що реалізація пального на суму 100 грн. здійснена без реєстрації платником акцизного податку, позивачем не зареєстрований акцизний склад, на якому здійснюється роздрібний продаж пального, зокрема, бензину марки А92 на 100 грн. та такий склад не обладнаний витратомірами-лічильниками. З пояснень позивача встановлена кількість пального, яке перебуває в ємностях.

Згідно одержаних 06.10.2021 року на вимогу контролюючого органу пояснень, позивач зазначив, що за адресою: АДРЕСА_1 , на території якої перебувають три резервуари. В наявності бензин А-95 у кількості 800 літрів, ДП 1000 літрів, А-95 1000 літрів. Роздрібна ціна за літр: А-95 26,80 грн., А-92 26,40 грн., ДП 25,90 грн. При продажу палива чеки не видаються, так як відсутній касовий апарат. Продаж палива здійснюється наличним розливом, в наявності має ліцензію на місце зберігання палива для власних потреб. Ліцензію на роздрібну торгівлю паливом не має, оскільки її тяжко отримати. Стосовно рівнемірів та витратомірів позивач пояснив що вони відсутні, оскільки не встановлені.

За результатом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:

п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг», а саме не застосування опломбованого і переведеного у фіскальний режим реєстратора розрахункових операцій операції з придбання пального, не надання розрахункового документа встановленої форми та змісту чи іншого передбаченого законодавством документа, який підтверджує придбання товару;

ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме реалізації пального без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

п.п. 212.1.15 п. 212.1, п. п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України, а саме здійснення реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку з реалізації пального;

п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, а саме не проведення реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового;

п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 та п. 12 п. 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме не обладнання витратомірами-лічильниками на місці відпуску пального наливом з акцизного складу та рівномірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

В акті від 18.10.2021 року №3107/15-32-09-03/В зафіксовано відмову суб`єкта господарювання від підписання акту перевірки та його отримання.

Не погоджуючись із актом перевірки, позивач подав свої заперечення, в яких пояснив, що з травня 2020 року здійснює діяльність лише щодо вантажних перевезень, а тому використовує у власній діяльності дизельне пальне та бензин марки А-95, А-92. Для зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) позивачем в жовтні 2020 року одержано відповідну ліцензію.

Серед основних видів діяльності роздрібна торгівля пальним обраний позивачем на майбутнє, оскільки в подальшому планує здійснювати цей вид діяльності, організувати АЗС у місці зберігання пального, про що оформити відповідну ліцензію.

У тому числі, позивач наголошував, що з жовтня 2021 року ним заплановані до виконання роботи з улаштування на вказаній території колонки паливо роздавальної рідкого палива типу Шельф 100-50-1-1-1, а тому на даний час та на час перевірки реалізація пального є неможливою.

Зазначив, що 06.10.2021 року працівники ГУ ДПС в Одеській області прибули на об`єкт з метою проведення фактичної перевірки, про що вручено відповідний наказ та пред`явили службові посвідчення. Фактично, посадові особи не здійснювали придбання пального, а лише сплатили 100 грн. за придбання пакунку вугілля для мангалу (2,5 кг), який є майже єдиним товаром під реалізацію за адресою знаходження ємностей для зберігання пального в умовах підготовки об`єкту для майбутнього улаштування АЗС після отримання відповідної ліцензії.

В подальшому, посадовими особами пояснено, що до позивача буде застосований лише штраф у розмірі 100 грн. за реалізацію товару без застосування РРО, у зв`язку з чим запропонували написати пояснення, текст яких був повністю продиктований одним з працівників податкового органу.

Як свідчать обставин, заперечення позивача не були задоволені, а на підставі виявлених порушень винесено податкові повідомлення-рішення від 25.11.2021 року:

№28582/15-32-09-03/, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1000000 грн. за порушення вимог п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

№28583/15-32-09-03/, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 250000 грн. за порушення вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;

№28584/15-32-09-03/ НОМЕР_1 , яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 120000 грн. за порушення вимог п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 та п.12 п.5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України;

№28585/15-32-09-03/, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 100 грн. за порушення вимог п. п. 212.1.15 п. 212.1, п. п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України;

№28588/15-32-09-03/, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10 грн. за порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг».

Не погоджуючись із рішеннями відповідача, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх пав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.6, 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, наділені правом проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За правилами п. 80.1, п.п. 80.2.5 п. 80.2, п. 80.5, п. 80.7, п. 80.9, п. 80.10 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Слід враховувати, що відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно із п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.

Пунктом 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Аналіз наведених правових норм показав, що реалізація контролюючим органом перевірочних дій провадиться згідно відповідного наказу керівника цього органу.

Разом з цим, податкове законодавство визначає вичерпний перелік підстав для прийняття керівником контролюючого органу вказаного рішення.

Зокрема, як вбачається з наведених норм, підставою для призначення фактичної перевірки є необхідність у суб`єкта контролю в здійсненні функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18 у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

В контексті спірних правовідносин, що склались у цій справі, слід враховувати, що заперечення щодо правомірності призначення фактичної перевірки у не доведенні позивачу правових підстав для проведення фактичної перевірки.

Як свідчить зміст наказу про призначення заходів податкового контролю, це рішення відповідача містить посилання на положення п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції наявність інформації з питання можливого порушення суб`єктом господарювання законодавства у сфері обігу пального відповідач підтвердив одержаним до призначення перевірки листом Березовської міської ради від 16.08.2021 року №12/03-36/1380.

На переконання апеляційного суду, одержання інформації про можливі порушення платником законодавства у податковій сфері чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на відповідача, ініціює податковий орган вжити заходи щодо перевірки цих обставин, у тому числі в порядку, передбаченому ст.ст. 80, 81, 82, 86 Податкового кодексу України.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про порушення відповідачем строків, передбачених п. 86.5 Податкового кодексу України, в частині реєстрації акту перевірки та втрати ним юридичної сили, оскільки матеріали перевірки підписані посадовими особами, які проводили перевірку, містять необхідні реквізити тощо, а тому мав був врахований податковим органом при вирішенні питання щодо відповідальності платника.

Щодо суті виявлених порушень, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР роздрібна реалізація пального передбачає необхідність отримання відповідної ліцензії, а відповідно до ст. 17 цього Закону за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії передбачений штраф у розмірі 250000 грн.

Крім того, відповідно до п.п. 212.1.15 п. 212.1, п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа, яка реалізує, зокрема, пальне. Особи, які здійснюватимуть реалізацію пального підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального.

У відповідності до п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України за здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом визначена відповідальність у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.

Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Судом першої надано вірну правову оцінку обставинам справи і правильно встановлено, що оспорюваним у цій справі є здійснення позивачем реалізації пального без відповідної ліцензії.

Перевіривши одержані під час перевірки пояснення позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що повідомлені платником обставини не містять будь-яких даних щодо придбання перевіряючими палива марки А92 на 100 грн. та не стосуються фактів, зафіксованих в акті перевірки.

У тому числі, суперечність між зафіксованими в акті та повідомленими платником обставинами дає підстави вважати, що позивач не був обізнаний з приводу мети використання його пояснень. Пояснення позивача містять загальні фрази, без конкретизації дат продажу пального, кількості проданого пального, обставин таких продажів, тобто, не містять конкретних фактів.

При цьому, суд звертає увагу, що всі порушення, викладені в акті перевірки, встановлені податковим органом, виходячи з продажу позивачем пального саме 06.10.2021 року працівникам податкового органу на суму 100 грн., та не містять посилання на будь-які інші продажі пального позивачем, про які зазначено в поясненнях.

Будь-яких доказів, які б безперечно підтверджували факт придбання працівниками податкового органу у позивача палива А92 на суму 100 грн. відповідачем до суду не надано.

Отже, обставини, викладені в акті перевірки не є належним доказом, який підтверджує придбання у позивача палива, до того ж цей акт не складався в присутності позивача, ним не підписаний та цей акт отриманий позивачем в подальшому по пошті. З пояснень представника відповідача вбачається, що позивач запрошувався для підписання акту перевірки в телефонному режимі, однак не прибув до податкового органу, а тому відповідачем складений акт про відмову від підпису акту та ознайомлення з ним позивачем, однак обставини щодо вжиття податковим органом заходів задля виконання вказаного обов`язку не підтверджуються жодними доказами.

При цьому, позивач зазначає про продаж працівникам податкового органу 06.10.2021 року пакунку вугілля для мангалу (2,5 кг) за 100 грн. та погоджується щодо проведення такого продажу без застосування РРО. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належні та допустимі докази, які б спростували ці обставини.

Враховуючи зазначене, обов`язок саме суб`єкта владних повноважень у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України довести правомірність свого рішення, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували реалізацію позивачем пального, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення №28583/15-32-09-03/ та №28585/15-32-09-03/, за якими до позивача застосовані штрафи за продаж пального без ліцензії та без реєстрації платником акцизного податку є протиправними та підлягають скасуванню.

В акті перевірки також зазначено, що станом на момент проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не зареєстрований акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за адресою: АДРЕСА_1 , на якому здійснений роздрібний продаж пального - бензину А-92 на суму 100 грн., а також цистерни з пальним не обладнані витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Відповідно до положень п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.6. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, акцизний склад це, зокрема, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Відповідальність за не здійснення реєстрації акцизного складу передбачена п. 128-1.2 ст. 128 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 1000000 грн., а не обладнання резервуарів витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками на акцизному складі тягне за собою застосування штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу у відповідності до п. 128-1.1 ст. 128 Податкового кодексу України.

Відповідачем не встановлено фактів розміщення позивачем ємностей більше ніж 200 кубічних метрів, отримання пального протягом календарного року в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів та не доведено фактів реалізації пального, про що зазначено вище, або зберігання пального не для власного споживання, а для інших осіб.

Враховуючи зазначене, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у позивача акцизного складу та вказані обставини свідчать про безпідставність застосування до позивача штрафні санкції за не реєстрацію акцизного складу та не обладнання резервуарів акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, а тому податкові повідомлення-рішення №28582/15-32-09-03/ та №28584/15-32-09-03/ є протиправними та підлягають скасуванню.

Разом з цим, відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує товар розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР за непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, або невидачу відповідного розрахункового документа передбачений штраф, з врахуванням положень п. 11 Прикінцевих положень цього Закону тимчасово до 1 січня 2022 року, в розмірі 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг).

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивач не заперечує, що ним здійснено продаж працівникам податкового органу 06.10.2021 року пакунок вугілля для мангалу (2,5 кг) за 100 грн. та не проведено цю операцію через РРО, а тому до нього мають бути застосовані штрафні санкції в розмірі 10% вартості товару, тобто, 10 грн.

Таким чином, обставин, які б свідчили про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.11.2021 року №28588/15-32-09-03/, яким до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 10 грн., не встановлено.

Водночас, з огляду на те, що доводи позивача про неправомірність рішень відповідача знайшли своє підтвердження, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість адміністративного позову.

Оскільки висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 03.10.2022 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв