Справа № 360/1515/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року справа №360/1515/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року (повне судове рішення складено 25 січня 2022 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1515/21 (суддя в І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Рубіжанське ОУПФУ в Луганській області), у якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) позивачці з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 03.02.2021.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 04.02.2021 вона по досягненню пенсійного віку, встановленого пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII, звернулась через Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві до відповідача з заявою встановленого зразка та необхідними документами про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак, рішенням від 12 лютого 2021 року відповідач відмовив в призначенні пенсії позивачу.

Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, позивач вважала бездіяльність відповідача щодо непризначення пенсії протиправною, яка не ґрунтується на нормах діючого законодавства та порушує її право на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.

Слід вказати, що ухвалою суду місцевого суду від 29.03.2021 замінено відповідача у справі Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського ОУПФУ в Луганській області № 9 від 12.02.2021 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 ».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VІІІ), з 03.02.2021.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що за розрахунком стажу, проведеному відповідачем, загальний стаж позивачки станом на 04.02.2021 складає 35 років 03 місяці 05 днів, з нього: страховий стаж до 01.01.2004 - 10 років 00 місяців 15 днів; страховий стаж після 01.01.2004 - 10 років 02 місяці 20 днів; додаткові роки за Список № 1 - 15 років 00 місяців 00 днів, в тому числі: робота за Списком № 1 - 15 років 02 місяці 23 дні (у тому числі пільговий стаж до 01.01.2004 - 05 років 09 місяців 10 днів).

До загального стажу роботи зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки та індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Період навчання з 08.08.1995 по 05.07.1997 зараховано до загального стажу роботи за даними трудової книжки у зв`язку з різними прізвищами в дипломі про навчання від 05.07.1997 НОМЕР_1 (прізвище у дипломі - ОСОБА_2 ) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стадну громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.09.2020.

Вимоги до необхідного страхового стажу встановлено пунктом першим частини 2 статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), а саме: не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців за Списком № 1 та вимоги до віку - у жінок - 50 років виконано.

З урахуванням законодавчо встановлених вимог позивач набуде право на пенсію на пільгових умовах після досягнення 50 років, тобто з 03.02.2026.

Отже, рішенням відповідача від 12.02.2021 № 9 позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно до підпункту першого частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV у зв`язку з недосягненням відповідного віку (замість 50 років позивачка станом на 04.02.2021 мала 45 років 00 місяців 02 дні).

Також наведеним рішенням ГУ ПФУ в Луганській області повідомило позивача про право виходу на пенсію після досягнення віку 50 років з 03.02.2026 та про право оскарження цього рішення відповідача у судовому порядку.

Апелянт вважає, що ГУ ПФУ в Луганській області виконувало свої функції та обов`язки в межах своїх повноважень, визначених Положенням про управління, керуючись діючим в Україні законодавством.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено копіями паспорту громадянина України, картки платника податків.

04.02.2021 позивач звернулась до Рубіжанського ОУПФУ Луганської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1. До заяви було додано: паспорт та довідку РНОКПП; трудову книжку; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.20200 по день звернення; довідку про зміну назви організації; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників; документи про місце проживання (реєстрації) особи; заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк); інший документ - довідка № 14, довідка спуску та виїзду підземних робітників, доручення, пам`ятка, паспорт довіреної особи, довідка № 11/1214/33, витяг з наказу, довідку 36/1847; свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про шлюб (витяг про зміну прізвища).

Рішенням від 12.02.2021 № 9 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з недосягненням віку необхідного для призначення пенсії. Повідомлено позивачці про право виходу на пенсію з 03.02.2026 після досягнення нею віку 50 років.

Відповідно до листа Рубіжанського ОУФПУ Луганської області від 02.04.2021 № 1241-32-7/4908 загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 20 років 03 місяці 05 днів, з яких стаж на пільгових умовах 15 років 02 місяці 23 дні.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, правильним є висновок місцевого суду, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Вказана позиція повністю узгоджується зі змістом рішення Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, яка враховується судами при вирішенні цієї справи.

Тому відмова Рубіжанського ОУПФУ Луганської області в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала загальний страховий стаж роботи 20 років 03 місяців 05 днів, у тому числі на роботах за списком № 1 - 15 років 02 місяців 23 дні, з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення Рубіжанського ОУПФУ Луганської області від 12.02.2021 № 9 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивачки негативних наслідків пов`язано із прийняттям Рубіжанським ОУПФУ Луганської області рішення від 12.02.2021 № 9 «Про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 », місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність визнання такого рішення протиправним та скасувати його.

Як наслідок, також необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 213-VІІІ, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 03.02.2021.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 360/1515/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 04 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук