Справа № 380/23496/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 рокуСправа № 380/23496/21 пров. № А/857/9347/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року та на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року (суддя Хома О.П., м.Львів, повний текст складено 24 травня 2022 року), -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі Головне управління) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.07.2019 № (далі Рішення).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року стягнуто з Головного управління за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача 1000 грн судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.

Не погодившись із ухваленими судовими рішенням, їх оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нові рішення про відмову у задоволенні позову та вимоги про стягнення судових витрат.

В апеляційних скаргах вказує, що ОСОБА_1 03.02.2010 отримав свідоцтво про право на заняття індивідуальною адвокатською діяльністю, з 01.10.2012 по 07.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування. Позивачем припинено підприємницьку діяльність - 07.12.2018. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) позивач повинен був своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. У разі не сплати або несвоєчасної сплати єдиного внеску на платників накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня, що і мало наслідком прийняття спірного Рішення. Щодо додаткового рішення, то зазначає, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданим адвокатом послуг та, відповідно співмірності обсягу цих послуг та витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач у відзиві на апеляційні скарги заперечує вимоги таких, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити їх без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (без повідомлення сторін).

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця (далі ФОП) та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, то він не має обов`язку подання звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно, і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Ухвалюючи додаткове рішення суду, цей суд вказав, що враховуючи незначну складність такої категорії справи, а також те, що спірні відносини не є новими у судовій практиці, тому розмір вказаних витрат має бути зменшений до 1000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , як ФОП згідно до реєстраційних даних інформаційно-телекомунікаційних систем «Податковий блок» перебував на обліку в Головному управлінні: Радехівській ДПІ з 28.11.2011 як платник податків за основним місцем обліку. Основний вид діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права».

У період з 28.11.2011 по 31.12.2011 позивач перебував на загальній системі оподаткування; з 01.01.2012 по 30.09.2012 як ФОП, який обрав спрощену систему оподаткування (платник єдиного податку ІІІ група); з 01.10.2012 по 07.12.2018 на загальній системі оподаткування.

ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 07.12.2018.

Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03.02.2010 №1628 виданого на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 03.02.2010 №1 позивач є адвокатом.

Згідно даних інтегрованої картки ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску, останньому нараховані штрафні санкції у розмірі 6987,45 грн та пеня у розмірі 5643,64 грн за період з 05.05.2015 до 12.12.2018, у зв`язку з чим 16.07.2019 винесено Рішення.

Головним управлінням винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 №Ф-126282-58 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 9864,57 грн.

Вказана податкова вимога позивачем оскаржена в адміністративному порядку та рішенням Державної податкової служби України (далі ДПС) від 10.01.2020 скасована.

Відповідачем вдруге винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 №Ф-126282-58 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 15114,05 грн, яка за результатами оскарження ОСОБА_1 в адміністративному порядку рішенням ДПС від 05.02.2021 скасована.

Головним управлінням втретє винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2021 №Ф-126282-58 по заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 15214,05, яка за результатами оскарження позивачем в адміністративному порядку рішенням ДПС від 23.07.2021 скасована.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах четвертому і п`ятому частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах четвертому, п`ятому та п`ятому зі значком один частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах четвертому і п`ятому частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

За змістом частини першої статті 14 Закону податкові органи зобов`язані, серед іншого, здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону та вимогою платників, зазначених у пунктах першому, четвертому і п`ятому частини першої статті 4 цього Закону, проводити звірення сум нарахування та сплати ними єдиного внеску.

Згідно з пунктом шостим частини першої статті 1 Закону недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 25 Закону врегульовано, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Отже, умовою, з якою законодавець пов`язує можливість застосування визначених у статті 25 Закону заходів примусу та стягнення, є наявність у платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування недоїмки.

Відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску, зокрема, такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною десятою статті 25 Закону передбачено, що одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 25 Закону нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

Таким чином, до узгодження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку штрафні санкції до платника не застосовуються та пеня не нараховується.

Як уже вище встановлено, Головним управлінням 16.07.2019 прийнято Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 12631,09 грн.

З метою стягнення суми заборгованості по сплаті єдиного внеску податковий орган сформував та надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 № Ф-126282-58 на загальну суму 9864,57 грн, з яких 2754,18 грн недоїмка, 1466,75 грн штраф та 5643,64 грн пеня.

Вказана вимога про сплату боргу від 06.11.2019 № Ф-126282-58 оскаржена позивачем в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги ДПС прийнято рішення від 10.01.2020, яким вимогу про сплату боргу від 06.11.2019 №Ф-126282-58 скасовано і така вважається відкликаною з дня прийняття рішення.

Підставою скасування вимоги стали висновки ДПС про винесення вимоги без врахування позиції Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №520/3939/19 від 02.09.2019 та направлення такої з порушенням пунктів 3, 4 розділу ІV «Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 07.05.2015 за №508/26953). Зобов`язано Головне управління привести у відповідність інтегровану картку платника податків.

Проте, Головним управлінням не внесено жодних коригувань в інтегровану картку платника податків та останню не приведено у відповідність до рішення ДПС від 10.01.2020.

Не виконання відповідачем вказаних вимог ДПС призвело до прийняття Головним управлінням в подальшому ще двох вимог про сплату боргу (недоїмки): від 10.11.2020 №Ф-126282-58 та 11.02.2021 №Ф-126282-58, які скасовані в адміністративному порядку.

Згідно позиції Верховного Суду, що викладена у рішенні від 2 вересня 2019 року у справі №520/3939/19, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року оскільки позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, тому суд приходить до висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Статус ФОП з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон не передбачає.

Враховуючи вказану правову позицію та з огляду на те, що види діяльності ОСОБА_1 як ФОП та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, то він не має обов`язку подання звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно, і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Тому позивач, перебуваючи на податковому обліку як ФОП на спрощеній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як ФОП з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як ФОП за видом діяльності « 69.10».

Неврахування Головним управлінням позиції Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №520/3939/19, зумовлює висновок суду про те, що відповідачем безпідставно встановлено позивачу як платнику єдиного внеску ФОП ознаки незалежної професійної діяльності та нарахований на цій підставі єдиний внесок.

На підставі системного аналізу законодавства судом встановлено, що обов`язковою умовою для нарахування штрафних санкцій та пені є наявність у платника податку боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відсутність боргу унеможливлює нарахування штрафних санкцій та пені.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що перелічені вище вимоги про сплату боргу (недоїмки) скасовані в адміністративному порядку, що як наслідок, свідчить про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за вказаними вимогами та зумовлює висновок суду про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі Рішення.

Щодо ухваленого додаткового рішення, та заперечень скаржника стосовно стягнення в користь ФОП витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн, то оцінивши подані документи на понесення судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд підтримує висновки суду першої інстанції, що такі витрати є реальними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору і підтвердженими матеріалами справи, тому повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний