Справа № 420/9427/22
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9427/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти на службу та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просить:

визнати бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не видання наказу про прийняття (поновлення) на службі в поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або на рівнозначній посаді за її заявою від 16 березня 2022 року, протиправною;

зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України прийняти ОСОБА_1 на службу в поліцію на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або на рівнозначну посаду та видати відповідний наказ;

стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 упущену вигоду в розмірі середнього грошового забезпечення за посадою інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за період з 16 березня 2022 року по день видання наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 28.02.2022 р. №565 о/с, звільнена за власним бажанням. У березні 2022 року вона вирішила знову піти на службу до лав Національної поліції України на посаду, яку займала.

16.03.2022 року позивачем на електронну адресу відповідача подана заява з проханням поновити її на службі. Зазначена заява не була розглянута. Тому позивачем 28.05.2022 року подана повторна заява, яка отримана відповідачем 03.06.2022 року. Ця заява також не була розглянута.

З огляду на викладене, посилаючись на приписи ст. 47, 48, 53 ЗУ «Про Національну поліцію», позивач вважає, що вона повинна бути прийнята на службу в поліцію, оскільки проходила її раніше.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 13.07.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

29.07.2022 р. за вхід.№24316/22 надійшов відзив на позов, в якому наголошується на протиправності позовних вимог, оскільки порядок поновлення на службі в органах Національної поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 грудня 2015 року №1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських».

Тобто, поновлення на службі відбувається шляхом проведення конкурсу відповідно до Типового порядку, що затверджений Міністром внутрішніх справ України.

Крім того, ні на електронну адресу Департаменту патрульної поліції, ні поштовою кореспонденцією заява ОСОБА_1 від 16.03.2022 щодо поновлення її на службі не надходила.

Наданий позивачем скріншот з електронної пошти в якості доказу направлення заяви від 16 березня 2022 року, є неналежним та недопустимим доказом.

Даний скріншот не містить електронну адресу відправника та отримувача, неможливо встановити чи використовувався електронний цифровий підпис, що слугує верифікацією особи автора документа, також, не заповнений рядок «Тема»: кому саме та про що даний електронний лист.

При цьому, 03.06.2022 за вх. № Т-5478 на адресу Департаменту патрульної поліції надійшла заява від ОСОБА_1 про поновлення на службі в поліції на посаді інспектора управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, однак відповідь на заяву позивачу було направлено 14.06.2022 року за вих. № Т-5478/41/4/03-2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

27.02.2022 року ОСОБА_1 подала рапорт, де вона просить звільнити її зі служби в поліції за власним бажанням з 28.02.2022, у зв`язку з тим, що у неї дві неповнолітні дитини, яких треба вивезти до іншої держави. Від проходження військово- лікарської комісії відмовилась, так як вважала свій стан здоров`я задовільним. На звільнені наполягала.

Відповідно до Наказу ДПП № 565 о/с від 28.02.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2), інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку, з 28 лютого 2022 року звільнено зі служби в поліції.

16.03.2022 року ОСОБА_1 на адресу Департаменту патрульної поліції направила заяву про поновлення на службі в поліції. В якості підтвердження її направлення надано скріншот з електронної пошти (екран телефону) де відображено: час - 15:13, Без теми; ОСОБА_1, 16 березня 2022, 17:01:07, ОСОБА_1 ; вкладені файли: img383.pdf, 514 КБ.

28.05.2022 року ОСОБА_1 на адресу Департаменту патрульної поліції направила заяву про поновлення на службі в поліції, яка отримана останнім 03.06.2022 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення за трек-номером: 795 (03 2).

14.06.2022 року за вихід.№Т-5978/41/4/03-2022 Департаментом патрульної поліції надана відповідь, якою роз`яснено порядок пройому на службу в поліцію.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про Національну поліцію», діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 слугував рапорт, де вона просить звільнити її зі служби в поліції за власним бажанням з 28.02.2022, у зв`язку з тим, що у неї дві неповнолітні дитини, яких треба вивезти до іншої держави. Від проходження військово- лікарської комісії відмовилась, так як вважала свій стан здоров`я задовільним. На звільнені наполягала.

Згідно із частинами 2, 3 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Відповідно до Наказу ДПП № 565 о/с від 28.02.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2), інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку, з 28 лютого 2022 року звільнено зі служби в поліції.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, тобто 28.02.2022 року.

У зв`язку з чим, всі трудові правовідносини з позивачем припинені.

Разом з цим, розділом VI ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено порядок добору на посаду поліцейського. Ці приписи закону є обов`язковими для всіх осіб, які бажають вступити до лав Національної поліції України.

Позивач у своїй заяві посилається на ч. 1 ст. 48 та ч.3 ст. 53 ЗУ «Про Національну поліцію» стверджуючи, що саме на підставі цих статей та з урахуванням того, що вона уже проходила службу в поліції, керівник повинен видати наказ про її поновлення на службі.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Системний аналіз норм ЗУ «Про Національну поліцію» свідчить про те, що добір на посади поліцейських здійснюється в порядку конкурсного добору. При цьому, вказаний закон не містить порядку призначення (поновлення) на посаді осію, які працювали в поліції, але були звільнені за власним бажанням.

Отже, повноваження відповідача в даній справі не є дискреційними, а відтак і ознак протиправності дії відповідача не містять.

Щодо заяви позивача від 16.03.2022 р.

В матеріалах справи міститься заява, датована 16 березня 2022 року, на адресу «Департаменту патрульної поліції в м. Київ: вул. Федора Ернста, 3». На підтвердження її надсилання надано скріншот з електронної пошти (екран телефону) де відображено: час - 15:13, Без теми; ОСОБА_1, 16 березня 2022, 17:01:07, ОСОБА_1 ; вкладені файли: img383.pdf, 514 КБ.

Суд погоджується із доводами відповідача щодо неналежності цього доказу, оскільки дійсно даний скріншот не містить електронну адресу отримувача.

При цьому, як вже зазначено вище, відповідно до скріншоту з електронної пошти у вкладеннях до листа міститься лише один файл (ім`я «img383» тип файлу «pdf»), Вказане дає обґрунтовані підстави зробити висновок, що позивачем не дотримані вимоги Закону України «Про електронні довірчі послуги», оскільки відсутні докази підписання файлу КЕП.

Вказаний закон передбачає, що автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Таким чином, позивачем не надано доказів підтверджуючих направлення Департаменту патрульної поліції заяви від 16.03.2022 року щодо поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції.

Щодо заяви від 28.05.2022 року

Як встановлено судом, позивачем 28.05.2022 року на адресу «Департаменту патрульної поліції в м. Київ: вул. Федора Ернста, 3» направлена заява про поновлення на службі в поліції.

Ця заява надіслана засобами поштового зв`язку та отримана відповідачем 03.06.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером: 795 (03 2).

14.06.2022 року за вихід.№Т-5978/41/4/03-2022 Департаментом патрульної поліції надана відповідь, якою роз`яснено порядок пройому на службу в поліцію. Відповідь надіслана позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується списком згрупованих відправлень від 14.06.2022 року.

Отже, при розгляді вказаної заяви судом не встановлено порушень з боку відповідача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти на службу та стягнення середнього заробітку - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1)

Департамент патрульної поліції Національної поліції України (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька

.