Справа № 160/861/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/861/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.)

у справі № 160/861/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області,, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві від 05.11.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області від 22.12.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період її роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці №306 міста Кишинева з 23 червня 1988року по 15 серпня 1990 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці №306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при розрахунку позивачці спеціального трудового стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не був включений період роботи в Центральній аптеці №306 м. Кишинева на посаді провізора-технолога з 23.06.1988 по 15.08.1990, що позбавило позивачку права на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Зазначена Центральна аптека, в якій працювала позивачка, припинила свою господарську діяльність, інших документів, окрім трудової книжки, вона не має. 11.11.2021 позивачка звернулася до муніципальної архівної служби м. Кишинева із заявою щодо підтвердження її роботи у якості провізора-технолога з 23.06.1988 по 15.08.1990 в Центральній аптеці №306 м. Кишинева. Листом від 24.11.2021 №3833 архівним управлінням м. Кишинева повідомлено, що в архів не передавались будь-які документи по особовому складу аптеки №306 м. Кишинева, тому надати інформацію щодо трудової діяльності позивача в цій установі не видається можливим. 17.12.2021 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про виплату грошової допомоги та надала довідку архівного управління м. Кишинева, яка підтвердила неможливість надання інформації щодо її роботи у якості з провізора-технолога з 23.06.1988 по 15.08.1990 в центральній аптеці №306 м. Кишинева. Заява позивачки від 17.12.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядалася. З невідомих причин, заява розглянута Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Миколаївській області та цим органом прийнято рішення від 22.12.2021, в якому повідомлено про відмову у перерахунку пенсії, що дає право на виплату грошової допомоги згідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, на підставі наданих позивачем документів, Головне управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області визначає страховий стаж, що дає право на виплату грошової допомоги - 29 років і 1 місяць, що не відповідає розрахунку страхового стажу, визначеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Позивачка вважає, що дії відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу періоду її роботи з 23.06.1988 по 15.08.1990 в аптеці №306 м. Кишинева на посаді провізора-технолога, що дає право позивачу на виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, є незаконними, а прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішення від 05.11.2021 та від 22.12.2021 підлягають скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасовано рішення головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві від 05.11.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області від 22.12.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період її роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988року по 15 серпня 1990 року.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням періоду роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, з урахуванням зарахованого періоду роботи позивача цим судовим рішенням.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що висновки та рішення суб`єктів владних повноважень не ґрунтуватися на належних, достатніх доказах, які одержані з дотриманням закону.

Також, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України суд дійшов висновку вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, з урахуванням зарахованого періоду роботи позивача цим судовим рішенням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 04.11.2021 про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7- 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява позивача та додані до неї документи за принципом екстериторіальності розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. За результатом розгляду заяви та згідно матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що спеціальний трудовий стаж становить 28 років 10 місяців. Оскільки на день звернення у позивача відсутній необхідний стаж, а саме 30 років на посадах, які дають право га пенсію за вислугу років, скаржником було прийнято рішення від 05.11.2021 про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 пенсій у зв`язку із відсутністю на це підстав.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку 60 років.

З 22.09.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04.11.2021 позивачка звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, що передбачено п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивачки та додані до неї документи за принципом екстериторіальності розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.11.2021 № 92 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги, оскільки спеціальний трудовий стаж (працівника освіти) становить 28 років 10 місяців та відсутні необхідні 30 років стажу на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 пенсій.

17.12.2021 ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7- 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.12.2021 № 92 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги, оскільки до страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 можливо зарахувати період роботи з 01.09.1992 по 25.10.2021, тому страховий стаж складає 29 років 01 місяць, що є недостатнім на виплату грошової допомоги у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Крім того, у цьому ж рішенні зазначено, що позивачці необхідно надати довідки про перебування /не перебування у відпустках без збереження заробітної плати за період роботи з 03.09.1985 по 20.06.1988 в Центральній районній аптеці № 103, та з 23.06.1988 року по 15.08.1990 року в Центральній аптеці № 306.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу роз`яснено, що необхідно надати довідку, яка підтверджує її роботу в центральній аптеці № 306 м. Кишинева у якості провізора-технолога з 23.06.1988 по 15.08.1990. У разі надання такої довідки цей період, який становить 2 роки 1 місяць 23 днів, буде зарахований до її страхового стажу.

Позивачка звернулась до муніципальної архівної служби м. Кишинева про надання архівної довідки щодо трудової діяльності позивача в центральній аптеці № 306 м. Кишинева.

Листом від 24.11.2021 №3833 архівним управлінням м. Кишинева позивачку повідомлено, що в архів не передавались будь-які документи по особовому складу аптеки №306 м. Кишинева, тому надати інформацію щодо трудової діяльності позивача в цій установі не надається можливим.

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 23.06.1988 по 15.08.19990 в аптеці № 306 м. Кишинева на посаді провізора-технолога, що дає право позивачу на виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, та прийнятими Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішеннями від 05.11.2021, від 22.12.2021, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для частково задоволення позову з огляду на таке.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011 (далі Порядок № 1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 року, № 3, ст. 10), що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

При цьому, за умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Також, законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Такі правові висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а та від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення. 6.13. Згідно з пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Суд звертає увагу на те, що спірним у цій справі питання незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії за віком позивачки до спеціального страхового стажу позивачки, що дає право на призначення грошової допомоги, періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 м. Кишинева з 23.06.1988 по 15.09.1990.

Згідно інформації, яка мітиться в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , у період з 23.06.1988 по 15.09.1990 ОСОБА_1 працювала на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 м. Кишинева.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не заперечуються вищезазначений період роботи позивача відповідно до записів трудової книжки.

Проте, в оскаржуваних рішеннях відповідачі просять надати уточнюючу довідку на підтвердження оскаржуваного періоду роботи.

Як встановлено вище, позивачка звернулась до муніципальної архівної служби м. Кишинева про надання архівної довідки щодо трудової діяльності позивача в центральній аптеці № 306 м. Кишинева.

Листом від 24.11.2021 №3833 архівним управлінням м. Кишинева повідомлено, що в архів не передавались будь-які документи по особовому складу аптеки №306 м. Кишинева, тому надати інформацію щодо трудової діяльності позивача в цій установі не надається можливим.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку № 637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Таким чином, висновки та рішення суб`єктів владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправними відмов Головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві та Головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасування рішень Головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві від 05.11.2021 та від 22.12.2021 Головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи до спеціального страхового стажу позивача, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період її роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивачки стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення з врахуванням періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року у справі № 160/861/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко