Справа № 200/402/22
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року Справа№200/402/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Лиманської міської ради, в якій позивач просить 1) визнати противоправною бездіяльність Лиманської міської ради Донецької області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Лиманської міської ради (територія колишньої Кіровської селищної ради) за заявою від 02.11.2021; 2) зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Лиманської міської ради (територія колишньої Кіровської селищної ради) на підставі Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.11.2021 року він звернувся до Лиманської міської ради Донецької області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 та розташованої на території Лиманської міської ради (територія колишньої Кіровської селищної ради) для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності за рахунок земель запасу. Проте вказана заява не розглянута, оскільки він ніякого результату, а саме ані рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ані мотивованої відмови у його наданні не отримав.

Позивач, посилаючись на приписи ст. 55 Конституції України, ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України, вважає таку бездіяльність, з боку відповідача, протиправно. У зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

17.01.2022 року відкрито провадження у справі, про що постановлено відповідну ухвалу, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

10 лютого 2022 року від представника Лиманської міської ради Донецької області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що 09.11.21 (вх. № 10288) позивач, через Центр надання адміністративних послуг, звернувся до Лиманської міської ради з заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської сільської ради) для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність. 25.11.21 на засіданні постійної комісії Лиманської міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи (витяг з протоколу № 27) за номером 86 розглянуто питання про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За наслідками розгляду вказаного питання комісією вирішено відкласти розгляд заяви ОСОБА_1 до отримання відповіді від відділу № 5 Управління у Краматорському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області щодо віднесення зазначеної позивачем на викопіюванні земельної ділянки до земель нерозподілених або невитребуваних земельних часток (паїв), а також інформації про вид угідь такої земельної ділянки. 09.12.21 (вх. № 9281-02-16) до виконавчого комітету Лиманської міської ради надійшов лист відділу № 5 Управління у Краматорському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області (вих. № 814/31-21 від 07.12.2021) в якому повідомляється, що земельна ділянка, згідно з наданим викопіюванням знаходиться на території Лиманської міської ради (Кіровської селищної ради) Донецької області відповідно до Схеми землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель в розрізі сільських, селищних, міських рад має склад угіддя сіножаті, відноситься до земель запасу та не входить в масив спільної часткової власності. 30.12.21 року на засіданні постійної комісії Лиманської міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи (виписка з протоколу № 31 додається) за номером 134 розглянуто заяву позивача та комісією підтримано внесення на розгляд чергової сесії Лиманської міської ради проекту рішення про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської селищної ради). 21.01.2022 року на черговій сесії Лиманської міської ради прийнято рішення № 8/20- 2710 Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки за видом угідь земельна ділянка, яку позивач мав намір отримати у власність має склад угідь сіножаті, а відтак проектом землеустрою, яким передбачається формування земельної ділянки, має бути встановлено цільове використання такої земельної ділянки «для сінокосіння та випасання худоби». Отже, дії Лиманської міської ради, як колегіального органу та суб`єкта надання адміністративної послуги, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та веденням активних бойових дій на території Донецької області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, остання розглядалася тривалий час.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить копія паспорту.

02 листопада 2021 року позивач звернувся до Лиманської міської ради із заявою, згідно якої просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, розташовану на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської сільської ради) для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність. Вказана заява була отримана відповідачем 05 листопада 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та 09 листопада 2021 року зареєстрована, що підтверджується описом вхідного пакету документів.

У відповідності до витягу з протоколу № 27 від 25.11.21 засідання постійно діючої комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи розглянуто питання про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За наслідками розгляду вказаного питання комісією вирішено відкласти розгляд заяви ОСОБА_1 до отримання відповіді Держгеокадастру.

Згідно протоколу № 31 від 30.12.21 засідання постійно діючої комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи розглянуто заяву позивача та комісією підтримано внесення на розгляд чергової сесії Лиманської міської ради проекту рішення про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської селищної ради).

21.01.2022 року відповідачем прийнято рішення № 8/20-2710 «Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської сільської ради)», оскільки у відповідності до ст. 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви у визначені законом строки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України).

Абзацом 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 1 вказаної статті визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що заява позивача зареєстрована 09.11.21, а рішення відповідачем прийнято 21.01.22, суд дійшов висновку про порушення останнім, визначеного законом, місячного строку для розгляду відповідних звернень.

Разом з тим, стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 813/1790/18, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

При цьому, Верховний Суд наголошує на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акту, проте, звертає увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Зважаючи на обставини справи та враховуючи, що спірне рішення містить обґрунтування щодо відмови у задоволенні заяви позивача, суд вважає, що порушення відповідачем строків прийняття такого рішення не впливає на саму суть спірних правовідносин.

Навіть у разі задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною не відбудеться будь яких змін щодо прав та законних інтересів позивача, а отже і не відбудеться їх поновлення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

Одними з принципів адміністративного судочинства є принципи змагальності та диспозитивності.

У відповідності до частин 1, 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що позивач не оскаржує рішення Лиманської міської ради Донецької області від 21.01.2022 року № 8/20-2710 «Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Кіровської сільської ради)», не наводить жодного аргументу щодо протиправності вказаного рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лиманської міської ради Донецької області (місцезнаходження: 84406, Донецька область, Краматорський район, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46, ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв