Справа № 160/5416/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/5416/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року в адміністративній справі №160/5416/22 (головуючий суддя першої інстанції Златін С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.04.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати йому в повному обсязі додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 29.04.2020 року №375, за період з 12.03.2020 року по 01.11.2021 року з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову доплату до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375, за період з 12.03.2020 року по 01.11.2021 року з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між отриманою сумою та сумою;

- стягнути з відповідача на його користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по день фактичного розрахунку 24 грудня 2021 року у розмірі 23278, 84 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що в період з 15.08.2016 року по 01.11.2021 року позивач проходив службу в НП України. Відповідно до наказу Начальника ГУНП в Дніпропетровській області від 01.11.2021 року №656о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 01.11.2021 року за власним бажанням. Зазначає, що відповідач протиправно не виплачував доплату до грошового забезпечення у розмірі 50% грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою КМУ від 29.04.2020 року №375 у період з 12.03.2020 року до 01.11.2021 року. Окрім того, відповідач під час звільнення позивача не провів повний розрахунок у день звільнення, а тому повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по день фактичного розрахунку 24 грудня 2021 року у розмірі 21148,40 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів).

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Стосовно відмовлених позовних вимог апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки він у період з 05.07.2020 року по 01.11.2021 року виконував свої обов`язки на посаді слідчого, мав безпосередній контакт з населенням, тому має право на додаткову дополату до грошового забезпечення пропорційно відпрцьованому часу в зазначених умовах. Крім того, скаржник вказує, що суд першої інстанції неправильно розподілив судові витрати, оскільки одна з позовних вимог стосується нарахування та виплати частини заробітної плати, тому позивач звільнений від сплати судового збору в цій частині. В той же час, судовий збір було сплачено за позовну вимогу про стягнення з відповідача середнього грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а оскільки вказана позовна вимога була задоволена, то й судовий збір підлягає стягненню в повному розмірі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 15.08.2016 року по 01.11.2021 року проходив службу в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 06.07.2020 року №180о/с з 05.07.2020 року позивач призначений на посаду слідчого Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 01.11.2021 року № 656о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 01.11.2021 року.

Таким чином позивач проходив службу в ГУНП в Дніпропетровській області у період з 05.07.2020 року по 01.11.2021 року.

Згідно тексту позову ОСОБА_1 02.01.2022 року звернувся через портал «Урядового контактного центру» до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити належні суми грошового забезпечення, зокрема, додаткову доплату за виконання обов`язків в умовах карантину та середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку. Однак, як зазначає позивач, станом на час звернення до суду, відповіді на звернення не отримав.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача по розрахунку при звільненні та виплаті додаткової доплати до грошового забезпеченя, оскаржив таку бездіяльність до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що правовідносини щодо умов, розміру виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовані Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, відповідно до положень якого при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Відмовляючи в задовленні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову доплату до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 01.11.2021, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів визнання протиправними та скасування наказів відповідача №1140 від 13.08.2020 року, №2278 від 28.12.2020 року, №2279 від 28.12.2020 року, №313від 28.07.2021 року, №354 від 03.08.2021 року, то останні породжують правові наслідки в т.ч. і для позивача та є обов`язковими до виконання для відповідача. Оскільки відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу доплату за COVID-19 згідно чинних наказів, то відсутні правові підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Дніпропетровській області стосовно не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 29.04.2020 року №375, за період з 12.03.2020 року по 01.11.2021 року з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяцігрошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку доплату, апеляційний суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» (далі по тексту - Закон №580), який набрав чинності 7 листопада 2015 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону №580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціальногозвання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпеченняполіцейських складається з: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати,які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №342 «Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовуєтьсяобмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі по тексту - Постанова №342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Обєднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на обєкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цихобєктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно із пунктом 2 Постанови №342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідаціюспалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числів операції Обєднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншимдержавним органом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників,військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, якізабезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторноїхвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі по тексту - Постанова №375) установлено, що на період дії карантину, встановленогопостановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненоїкоронавірусом SARS-CoV-2» та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осібрядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчимитоварами, послугами звязку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) тавнаслідок виконання своїх обовязків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

За приписами п.п.2-5 Постанови №375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмамиголовних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року №485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу,поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторнухворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоровя» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайнятіна роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоровя (далі - Порядок).

У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).

Згідно із пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території Українигострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання пункту 4 Постанови №375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року №431 «Про окремі питання організації оплати праці на період діїкарантину, яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами звязку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обовязків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цьогонаказу (пункт 4).

Таким чином, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обовязків забезпечують життєдіяльність населення, у звязку з чим мають з населенням безпосередній контакт, та які визначені керівником відповідного органу, закладу, і лише пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами ГУНП в Дніпропетровській області №1440 від 17.08.2020 року, №2278 від 28.12.2020 року, №2279 від 28.12.2020 року, №313 від 28.07.2021 року, №354 від 03.08.2021 року визначено персональний перелік поліцейських ГУНП в Дніпропетровській області, які забезпечували правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обовязків мали безпосередній контакт з населенням, до якого включено, зокрема, і ОСОБА_1 , та встановлено граничний розмір додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах у тому числі за періоди: з 5 липня 2020 року - 17 лютого 2021 року; граничний розмір доплати з урахуванням показників пропорційності в т.ч. позивачу за періоди: з 5 липня 2020 року - 17 лютого 2021 року; розмір доплати, з урахуванням показника пропорційності визначений керіником підрозділу в т.ч. і позивачу за періоди: з 5 липня 2020 року - 17 лютого 2021 року.

Наказами ГУНП в Дніпропетровській області №1440 від 17.08.2020 року, №2278 від 28.12.2020 року, №2279 від 28.12.2020 року, №313 від 28.07.2021 року, №354 від 03.08.2021 року також встановлено граничний розмір доплати з урахуванням показників пропорційності в т.ч. і для позивача та визначено розмір доплати з урахуванням показника пропорційності в т.ч. і позивачу, а саме: липень 2020 року розмір доплати - 0%; серпень 2020 року розмір доплати 2,50%; версень 2020 року розмір доплати 50%; жовтень 2020 року розмір доплати 19,05 %; листопад 2020 року розмір доплати 7,14%; грудень 2021 року розмір доплати 0%; січень 2021 року розмір доплати 26,32 % та лютий 2021 року розмір доплати 25%.

Згідно вказаних вище наказів відповідачем встановлено суму доплати, зокрема ОСОБА_1 , з урахуванням показника пропорційності відпроцьованого часу, що відповідає вимогам Постанови №375.

Зазначені накази є чинними, доказів їх оскарження позивачем судам першої та апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів прийняття ГУНП в Дніпропетровській області наказів, якими визначено персональний перелік поліцейських ГУНП в Дніпропетровській області, які забезпечували правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням, до якого включено, зокрема, і ОСОБА_1 , та встановлено додаткову доплату до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах за інші періоди часу (окрім періодів з 5 липня 2020 року по 17 лютого 2021 року), та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Оскільки відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу доплати за COVID-19 згідно чинних наказів відповідача, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частин, як вірно зазначив і суд першоїх інстанції.

Щодо стягнення з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по 24 грудня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до адміністративного суду з вимогами про стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по день фактичного розрахунку 24 грудня 2021 року лише 12.04.2022 року, тобто з пропуском місячного строку.

Позивачем подавалась до суду першої інстанції заява про поновлення строку звернення до суду, в якій останній посилається на те, що він в порядку досудового врегулювання спору 02.01.2022 року звертався до відповідача із заявою та очікував результати розгляду такого звернення. Крім того, зазначив, що вже звертався до суду з даним позовом, проте ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року у справі №160/1569/22 його заяву було повернуто. Також посилається на встановлення воєнного стану в Україні, у зв`язку із чим не мав змоги усунути недоліки позовної заяви.

Апеляційний суд зазачає, що задовольняючи заяву про поновлення процесуального строку, судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права з огляду на таке.

Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дотримання учасниками адміністративного судочинства правомірної поведінки та своєчасного виконання ними, передбачених кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач проходив публічну службу та вимоги позову пов`язані із проходженням ним публічної служби, то в даних правовідносинах повинен бути застосований місячний строк звернення до суду.

Посилання позивача на досудовий порядок врегулювання спору, апеляційним судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Проте, Законом України «Про Національну поліцію» не передбачена ані можливість досудового порядку вирішення спору, ані визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору.

Відповідно до положень частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Посилання позивача на те, що він вже звертався до суду з аналогічним позовом та позов був повернутий ухвалою суду першої інстанції (справа №160/1569/22), але він своєчасно повторно звернувся до суду, що є підставою для поновлення строку звернення до суду, колегія суддів вважає бузпідставним та не обгрунтованим з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що повернення адіністративного позову у зв`язку з певними його недоліками, не є об`єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб`єктивною обставиною та не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як підстава для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Неналежне виконання позивачем вимог КАС України в частині порядку подання адміністративного позову та відповідних документів до нього, а також порядку та строку виконання ухвали суду про усунення недоліків позову, не є поважною підставою для поновлення строку звернення до суду.

Посилання ОСОБА_1 на введення на території України воєнного стану, а тому неможливості своєчасно виконати вимоги ухвали суду першої інстанції без руху у справі №160/1569/22 колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що таке посилання по суті незгодою позивача із ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2022 року у справі №160/1569/22 про повернення позивачу адміністративного позову у зв`язку з неусуненням недоліків.

Проте, зазначена ухвала позивачем не оскаржувалась ані в апеляційному, ані в касаційному порядку.

Суд апеляційної інстанції при отриманні позову не уповноважений надавати оцінку законності та обґрунтованості судового рішення про повернення позову вперше.

Законодавець передбачає можливість повторного звернення із заявою до суду, проте таке звернення повинно бути здійснено у строки, передбачені КАС України для подання заяви.

З огляду на викладене, судом першої інстанції було безпідставно відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 , який поданий з порушення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Судом апеляційної інстанції не встановлено поважних причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з такими позовними вимогами та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, судом першої інстанції рішення в частині позовних вимог про стягнення з ГУ НП в Дніпропетровській області грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із залишенням позовних вимог в цій частині без розгляду.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року в адміністративній справі №160/5416/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року в адміністративній справі №160/5416/22 скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2021 року по день фактичного розрахунку 24 грудня 2021 року у розмірі 23278, 84 грн. залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині залишення позовних вимог без розгляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів.

В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак