Справа № 140/14402/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/14402/21 пров. № А/857/8029/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні відпустки (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.02.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

22.11.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні п.4 постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р., при обчисленні в період з 29.01.2020р. по 23.07.2021р. включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови;

зобов`язати відповідача провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити: за період з 29.01.2020р. по 31.12.2020р. включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 3360 грн. на місяць та окладу за військовим званням 630 грн. на місяць, визначених з урахуванням п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р., шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України № 294-ІХ від 14.11.2019р. «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020р., на відповідні тарифні коефіцієнти; за період з 01.01.2021р. по 23.07.2021р. включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 3630 грн. на місяць та окладу за військовим званням 680 грн. на місяць, визначених з урахуванням п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р., шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України № 1082-ІХ від 15.12.2020р. «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021р., на відповідні тарифні коефіцієнти; за період з 29.01.2020р. по 23.07.2021р. включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу в період з 29.01.2020р. по 31.12.2020р. 3360 грн. на місяць, з 01.01.2021р. по 23.07.2021р. 3630 грн. на місяць, та розміру окладу за військове звання з 29.01.2020р. по 31.12.2020р. 630 грн. на місяць, з 01.01.2021р. по 23.07.2021р. 680 грн. на місяць, визначених з урахуванням п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29.01.2020р., шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України № 294-ІХ від 14.11.2019р. «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020р., Законом України № 1082-ІХ від 15.12.2020р. «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021р., на відповідні тарифні коефіцієнти; належну з урахуванням проведених раніше виплат грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби, нараховану із грошового забезпечення, обчисленого із розміру посадового окладу 3630 грн. та розміру окладу за військове звання 680 грн., визначених з урахуванням п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29.01.2020р., шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України № 1082-ІХ від 15.12.2020р. «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021р., на відповідні тарифні коефіцієнти (а.с.1-8, 20).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.22 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020р. по 23.07.2021р. грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідні тарифні коефіцієнти; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2020р. по 31.12.2020р. включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2021р. по 23.07.2021р. включно перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки при звільненні, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р. (2102 грн.), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.33-42).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову (а.с.64-71).

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постановою КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (набрала чинності 24.02.2018р.) до постанови КМ України № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 даної постанови було викладено у новій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 p., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Однак, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови КМ України № 704 не був приведений у відповідність з нормою п.4 цієї постанови.

Таким чином, п.4 постанови КМ України № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким було внесено зміни до п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Пунктом 4 постанови КМ України № 704 визначено граничну нижню величину, яка приймається для розрахунку посадового окладу, що складає розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного року, але не менше 50 % мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року. Відтак, у випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, мінімальна заробітна плата стає розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів.

Згідно з п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017р. після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Вказана норма була чинною як на дату прийняття постанови КМ України № 704, так і станом на 29.01.2020р.; неконституційною не визнавалася.

Водночас, постанова КМ України № 704 є підзаконним нормативно-правовим актом, через що вказаний пункт постанови КМ України № 704 у частині, яка суперечить нормам розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VІІІ від 06.12.2016р.не підлягає застосуванню.

Таким чином під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу II Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016р. та п.4 постанови КМ України № 704 (у редакції до внесення змін постановою КМ України № 103) перевагу слід надати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

За таких умов правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати є відсутніми.

Окрім цього, за загальним правилом, визнання таким, що втратив чинність, нормативного акта чи його скасування не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані такими, що втратили чинність; дія нормативного акта поновлюється шляхом прийняття аналогічного нового акта або нового акта, що містить спеціальну норму про відновлення дії попереднього акта та визначення спеціального порядку, затверджених постановою КМ України № 870 від 06.09.2005р. Таке ж положення міститься у п.2.36 наказу Міністерства юстиції України № 34/5 від 12.04.2005р. «Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів», в якому зазначено, що визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію актів, які в свою чергу визнані ним такими, що втратили чинність.

На підставі вищевикладеного, відповідач діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні грошового забезпечення таку розрахункову величину, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій з правом на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.16-17).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 150 від 23.07.2021р. рядового за контрактом ОСОБА_1 , водія-заправника взводу забезпечення ремонтно-відновлювального батальйону, звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади № 191-РС від 23.07.2021р. з військової служби у запас згідно пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного на умовах абз.2 ч.3 ст.23 цього Закону) з 23.07.2021р. виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с.18).

У вересні 2021 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та доплату належного за 2020 - 2021 роки грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Листом № 279/фс від 24.10.2021р. відповідач повідомив про те, що відповідно до вимог п.4 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. З урахуванням наведеного, підстави для здійснення перерахунку та доплати належного позивачу грошового забезпечення є відсутніми (а.с.12-14).

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що посадовий оклад позивача та оклад за військовим званням з 29.01.2020р. по день виключення зі списків особового складу частини були визначені, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р. (у 2020 році, починаючи з 29.01.2020р.) та не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, встановленого законом на 01.01.2021р. (у 2021 році).

Тобто, відповідач при виплаті позивачу грошового забезпечення застосував нечинну (скасовану у судовому порядку) норму, яка визначала розмір посадових окладів, окладів за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт.

Виплата вказаних одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки напряму залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Звідси, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу в заниженому розмірі грошового забезпечення в період з 29.01.2020р. по 31.12.2020р., грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р. календарного року (2102,00 грн.), слід вважати протиправними.

При перерахунку та виплаті позивачу грошового забезпечення з 01.01.2021р. по 23.07.2021р. (включно), грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, слід застосовувати величину прожиткового мінімуму відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - 2102,00 грн., оскільки грошове забезпечення військовослужбовців регулюється спеціальним законом.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідач безпідставно здійснив обчислення та виплату грошового забезпечення позивача, застосовуючи механізм обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначений постановою КМ України № 704, з урахуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018р., при цьому допускаючи помилкове тлумачення положень нормативно-правових актів у зв`язку із скасуванням у судовому порядку п.6 постанови КМ України № 103. Неправильне обчислення з 29.01.2020р. посадового окладу та окладу за військовим званням вплинув на розмір щомісячних додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є визначення розміру грошового забезпечення позивача, а саме застосування розрахункової величини для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, від яких залежить і обчислення одноразових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) та грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки при звільненні.

Статтею 9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч.2 ст.9 цього Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

Відповідно до ч.4 ст.9 наведеного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017р. КМ України прийнято постанову № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018р., пунктом 1 якої затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; (далі тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів); схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

За первинною редакцією п.4 цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу, у примітці 1 додатка 1 до вказаної постанови закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці додатка 14 до зазначеної постанови визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

21.02.2018р. КМ України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яка набрала чинності 24.02.2018р., пунктом 6 якої внесено зміни до ряду постанов КМ України, зокрема, до постанови № 704, а саме п.4 названої постанови викладено у такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі № 826/6453/18, яка набрала законної сили 29.01.2020р., визнано протиправним та скасовано п.6 постанови КМ України № 103, яким, зокрема вносились зміни до п.4 постанови КМ України № 704.

Оскільки 29.01.2020р. у судовому порядку частково скасовано нормативно-правовий акт (п.6 постанови КМ України № 103), яким було внесено зміни до п.4 постанови КМ України № 704 (викладено його в новій редакції), тому дію редакції п.4 постанови КМ України № 704 до зазначених змін (тобто, первинна редакція), за якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мають визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, слід вважати відновленою.

Отже, з 29.01.2020р. - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення відповідно до положень постанови КМ України № 704 у наведеній редакції до змін, внесених постановою КМ України № 103.

Поряд з тим, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ від 06.12.2016р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017р., встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

При цьому, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019р. у справі № 240/4946/18 в частині застосування норм права, а саме п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VІІІ, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Таким чином, згідно з постановою КМ України № 704 та положеннями п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1774-VІІІ розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року, а мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Додатково колегія суддів враховує, що Закон України № 2017-III від 05.10.2000р. «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст.6 цього Закону).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із ч.2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Величина грошового забезпечення як виплати встановлюється КМ України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

Відтак, на думку колегії суддів, зазначення у п.4 постанови КМ України № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення.

Разом з цим, КМ України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначає, що п.8 Прикінцевих положень Закону України № 2629-VIII від 23.11.2018р. «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018р.

У свою чергу, Закон України № 294-IX від 14.11.2019р. «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закон України № 1082-IX від 15.12.2020р. «Про Державний бюджет України на 2021 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018р. на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Відповідно до ст.7 Закону України № 294-IX від 14.11.2019р. «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020р. встановлено у сумі 2102 грн.

Статтею 7 Закону України № 1082-IX від 15.12.2020р. «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021р. встановлено в сумі 2270 грн.

Отже, редакція законів України про державний бюджет 2020 і 2021 роки свідчить про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.

Як вбачається із довідки Військової частини НОМЕР_1 № 279/1-фс від 24.10.2021р. про розмір встановленого тарифного коефіцієнту та розмір посадового окладу за військовим званням та посадового окладу за 2020-2021 роки та карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2020 та 2021 роки, посадовий оклад позивача як у 2020 році, так і у 2021 році був незмінним та становив 2820 грн. (розраховувався із застосуванням коефіцієнта 1,60 до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р. - 1762 грн.). Аналогічно і оклад за військовим званням, який у 2020-2021 роках становив 530 грн., розрахований із застосуванням коефіцієнта 0,30 до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р. (а.с.14-17).

Викладене засвідчує ту обставину, що посадовий оклад позивача та оклад за військовим званням з 29.01.2020р. по день виключення зі списків особового складу частини були визначені, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р. (у 2020 році, починаючи з 29.01.2020р.) та не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, встановленого законом на 01.01.2021р. (у 2021 році). Тобто, відповідач при виплаті позивачу грошового забезпечення застосував нечинну (скасовану у судовому порядку) норму, яка визначала розмір посадових окладів, окладів за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт.

Пунктом 2 постанови КМ України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пп.3 п.5 постанови КМ України № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.п.1, 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018р., військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.6 розділу XXIII цього Порядку).

Відповідно до п.1 розділу XXIV вказаного Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Як передбачено п.7 розділу XXIV вказаного Порядку, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до п.3 розділу XXXI цього Порядку іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, виплата вказаних одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2020 рік, позивачу в 2020 році була виплачена грошова допомога на оздоровлення у розмірі 10654 грн. 35 коп., а також у грудні 2020 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 530 грн.

Враховуючи викладене, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу в заниженому розмірі грошового забезпечення в період з 29.01.2020р. по 31.12.2020р., грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020р. календарного року (2102 грн.), є протиправними.

Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня становить 2102 грн.

З картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2021 рік та з довідки Військової частини НОМЕР_1 № 279/2-фс від 24.10.2021р. про суми нарахованої грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, підйомної допомоги вбачається, що позивачу при звільненні з військової служби була виплачена, зокрема, грошова допомога на оздоровлення у розмірі 10930 грн. 73 коп. та грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 25869 грн. 40 коп. При цьому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу у 2021 році не виплачувалась.

З урахуванням вищенаведеного, при перерахунку та виплаті позивачу грошового забезпечення з 01.01.2021р. по 23.07.2021р. (включно), грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, слід застосовувати величину прожиткового мінімуму відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - 2102 грн., оскільки грошове забезпечення військовослужбовців регулюється спеціальним законом.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру про перерахунок та виплату грошового забезпечення, та з врахуванням цього грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, то такі є похідними та підлягають задоволенню, виходячи із розміру прожиткового мінімуму 2102 грн.

Разом з тим, розрахунок конкретних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням належить до повноважень відповідача, а підстави для визначення конкретних розмірів вказаних видів грошового забезпечення в суду є відсутніми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач безпідставно здійснив обчислення та виплату грошового забезпечення позивача, застосовуючи механізм обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначений постановою КМ України № 704, з урахуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018р. Неправильне обчислення з 29.01.2020р. посадового окладу та окладу за військовим званням вплинуло на розмір щомісячних додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022р. в адміністративній справі № 140/14402/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 29.09.2022р.