Справа № 640/16720/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/16720/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просить суд:

- визнати дії ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником спрощеної системи оподаткування протиправними;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо складання вимоги про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску від 17.05.2019 № Ф-1736-17;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску від 17.05.2019 № Ф-1736-17.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що оскаржувана податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки податковим органом було з порушенням вимог чинного законодавства в 2012 році переведено позивача на спрощену систему оподаткування, хоча звітність подавалась позивачем за формою, передбаченою для загальної системи оподаткування, яка приймалась без зауважень та з відміткою про отримання. Крім того, наголошено на тому, що з 2008 року по червень 2017 року, позивач діяльність не здійснював, подававши звітність з нульовими показниками. Також, наголошено на тому, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, фіскальний орган на підставі актів документальної перевірки та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки, але жодних перевірок відповідачем не проводилось, актів не складалось. Позивач вважає, що формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) поза межами законодавчо визначених строків, не може вважатись правомірним. Таким чином, позивач вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята всупереч встановленому порядку, передбаченому частиною третьою статті 9 Закону № 2464-VI та пунктами 3, 4 Розділу VI Інструкції № 449.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.11.2019 до суду від ГУ ДФС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача наголосив на тому, що позивач є платником єдиного внеску не зважаючи на те, що дохід ним від діяльності не отримувався, а в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 обліковуються автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску з ІІІ кварталу 2013 року по травень 2017 року у розмірі мінімального страхового внеску згідно обраної позивачем системи оподаткування, що, загалом становить 22484,08 грн., які не були самостійно сплачені, у зв1язку з чим, в картці платника обліковується недоїмка.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, та перебував на обліку у Державній податковій інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві з 21.03.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця від 21.03.2005 Серії В00 № 276575 та здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Позивач вказує на те, що з 2008 року по червень 2017 року, діяльність не здійснював, про що подавав до органів фіскальної служби податкову звітність з «нульовими показниками».

30.05.2017 позивачем подана заява до державного реєстратора, за наслідком розгляду якої, останнім було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

13.06.2019 ОСОБА_1 отримано вимогу від 17.05.2019 № Ф-1736-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 22484,08 грн., підписану уповноваженою особою ГУ ДФС у м. Києві Сурмою В.О. Дана сума недоїмки виникла внаслідок порушення позивачем абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 2462 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), а саме, несплати ЄСВ за період з січня 2012 року по травень 2017 року, як фізичною особою- підприємцем, що обрав спрощену систему оподаткування.

Не погодившись із винесеною вимогою Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу(недоїмки) у розмірі 22484,08 грн. з єдиного соціального внеску від 17.05.2019 № 2-1736-17, позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України.

25 липня 2019 року, Державною фіскальною службою України винесено рішення «Про розгляд скарги» від 25.07.2019 № 35417/6/99-99-11-05-0115, яким скарга позивача була залишена без задоволення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог, звертає увагу на те, що у січні 2012 року його викликали до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві та, шляхом введення в оману, витребували заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, яка ним була заповнена та подана. Також, на переконання позивача, документ, який поданий ним 25 січня 2012 року не можна вважати заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, оскільки він поданий з порушенням граничних термінів, і не заповнено необхідні реквізити, а саме: дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону; місця провадження господарської діяльності; обраної ставки та групи єдиного податку при переході на спрощену систему оподаткування.

Позивач стверджує, що ним було подано 25 січня 2012 року до Дніпровської ДПІ заява про застосування спрощеної системи оподаткування з першого кварталу 2012 року, однак в усній формі податковим інспектором було відмовлено в її задоволенні оскільки, вказана заяву необхідно було подати до Дніпровської ДПІ за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу, тобто, до 16 грудня 2011 року, а й отже, позивач був впевнений що й далі перебуває на загальній системі оподаткування. Крім того, ним протягом 2012-2017 року подавалась податкова звітність (нарочно, тобто особисто на паперових носіях), що стосується загальної системи оподаткування, яка приймалась без зауважень з відміткою про отримання. Однак, всупереч норм податкового законодавства жодних усних або письмових повідомлень позивач від податкового органу не отримував. За таких обставин вважаючи, що він знаходиться на загальній системі оподаткування, продовжував подавати податкову звітність, що відповідає їй, а саме декларації про майновий стан і доходи та звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску з таблицею 1 для підприємців загальної системи оподаткування. При цьому, жодних зауважень з боку працівників ДПІ не отримував.

Позивач з діями податкового органу щодо переводу на спрощену систему оподаткування не погоджується, вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають щодо нарахування та ведення обліку єдиного соціального внеску, врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Так, частиною першою статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно з частинами другою та третьою статті 5 Закону України Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 51, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4, 5, 51 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункти 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно з частиною 11 статті 9 Закону України № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що набрали чинності з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Так, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

З наведеного слідує, що фізична особа-підприємець має сплачувати єдиний соціальний внесок у разі, якщо перебуває як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній.

Разом з тим, у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Отже, фізичні особи-підприємці сплачують єдиний соціальний внесок за періоди незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Слід зазначити, що нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Суд враховує, що позивач наголошує на тому, що ним було подано 25 січня 2012 року до Дніпровської ДПІ заява про застосування спрощеної системи оподаткування з першого кварталу 2012 року, однак в усній формі податковим інспектором було відмовлено в її задоволенні оскільки, вказана заяву необхідно було подати до Дніпровської ДПІ за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу, тобто, до 16 грудня 2011 року, а й отже, останній стверджує, що був впевнений що й далі перебуває на загальній системі оподаткування. За таких обставин вважаючи, що він знаходиться на загальній системі оподаткування, продовжував подавати податкову звітність, що відповідає їй, а саме декларації про майновий стан і доходи та звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску з таблицею 1 для підприємців загальної системи оподаткування. При цьому, жодних зауважень з боку працівників ДПІ не отримував.

Однак, суд констатує, що позивач особисто подав заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, при цьому, доводи про те, що він після її подання продовжував подавати звітність, передбачену для загальної системи оподаткування, хоча з боку контролюючого органу не було жодних зауважень до неї, для даного спору не є визначальними, адже позивач не звертався до податкового органу для проведення звірки, уточнення звітності, при цьому, припиняючи діяльність як ФОП, не було встановлено відповідних неточностей в обліку позивача. Тож, доводи позивача про те, що його в 2012 році було введено в оману та переведено всупереч його волевиявленню на спрощену систему оподаткування, не знайшли свого документального підтвердження, та є недоведеними, з урахуванням наданої до позову заяви від 25.01.2012 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2012, яка підписана позивачем власноруч. Водночас, доводи про те, що відповідач не проводив жодних перевірок та не мав зауважень щодо подання позивачем звітності не за тією формою, не беруться судом до уваги, оскільки не є предметом даного спору.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (надалі за текстом - Інструкція), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції, визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (пункт 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З матеріалів справи слідує, що згідно інформаційних систем податкового органу, ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві з 23.03.2005 по 30.05.2017, при цьому, в період з 01.01.2012 по 30.05.2017 ним було обрано спрощену систему оподаткування.

Відповідно до вимог Закону № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», Пенсійним фондом України, станом на 01.10.2013, були передані дані по ФОП ОСОБА_1 з від`ємним сальдо в 2388,06 грн. При цьому, станом на 31.10.2019, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), обліковуються автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску за період з III кварталу 2013 року по II квартал 2017 року у розмірі мінімального страхового внеску згідно обраної системи оподаткування.

Для офіційного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 16.11.2020 було витребувано у ГУ ДФС у м. Києві розрахунок нарахованого позивачу єдиного внеску по податковій вимозі від 17.05.2019 № Ф-1736-17 на суму 22484,08 грн.

На виконання вимог ухвали суду, 30.11.2020 від ГУ ДФС у м. Києві надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, згідно яких, зокрема, вбачається, що в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 обліковуються автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску з III кварталу 2013 по травень 2017 року у розмірі мінімального страхового внеску згідно обраної системи оподаткування, а саме: за III - IV квартали 2013 року, по термінам сплати: 19.10.2013 (1194,03 грн.), 20.01.2014(1218,67 грн.); І - IV квартали 2014 року, по термінам сплати: 22.04.2014 (1267,95 грн.), 21.07.2014 (1267,95 грн.), 20.10.2014 (1267,95 грн), 20.01.2015 (1267,95 грн.); І - IV квартали 2015 року, по термінам сплати: 20.04.2015 (1267,95 грн.), 20.07.2015 (1267,95 грн.), 19.10.2015 (1323,47 грн.), 19.01.2016 (1434,51 грн.); І - IV квартали 2016 року, по термінам сплати: 19.04.2016 (909,48 грн), 19.07.2016 (941,16 грн), 19.10.2016 (957,00 грн), 19.01.2017 (990,00 грн); І - II квартал (квітень, травень) 2017 року, по термінам сплати: 19.04.2017 (2112,00 грн), 19.07.2017 (1408,00 грн). Враховуючи зазначене, загальна сума нарахувань в картці платника складає 22484,08 гривні, які не були сплачені, у зв`язку з чим, в картці платника обліковується недоїмка.

Тож, позивач зобов`язаний був сплачувати такий внесок незалежно від того, чи здійснював він фактично підприємницьку діяльність та чи отримував внаслідок такої діяльності доходи.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Суд відхиляє посилання позивача на порушення контролюючим органом строків нарахування єдиного соціального внеску, адже пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Таким чином, суд висновує, що контролюючий орган має повноваження встановити та нарахувати суму несплаченого єдиного соціального внеску (недоїмки) без обмеження строку давності періоду, за який платником не було належним чином його сплачено. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством надано право контролюючому органу обчислювати єдиний внесок згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акта перевірки.

Тобто, пунктами 2 та 3 розділу VI Інструкції № 449, розділено випадки надсилання (вручення) податкової вимоги: 1) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску; 2) коли, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску чи платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Інструкція не містить більш точного визначення, коли саме орган доходів і зборів має виявити своєчасно не нараховані та/або не сплачені платником суми єдиного внеску, а тому, фактично строками не обмежується.

Умова, яка ставиться до податкового органу у пункті 3 розділу VI, нівелюється пунктом 2 цього розділу Інструкції № 449 та жодним чином не спростовується позивачем.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями як зазначеної Інструкції № 449, так і Закону № 2464-VI, прямо не визначено наслідків пропуску зазначених вище строків.

Відтак, на думку суду, порушення строку направлення (вручення) платнику податків оскаржуваної вимоги, саме по собі не є підставою для визнання такої вимоги протиправною та її скасування.

Крім цього, направлення контролюючим органом вимоги про сплату боргу з порушенням строку не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку сплатити борг з єдиного внеску.

За наслідком розгляду даного спору, аналізуючи підстави, що покладені в основу позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що такі доводи позивача є необґрунтованими та не є достатньою підставою для визнання протиправними дій податкового органу щодо переведення його на спрощену систему оподаткування у 2012 році, скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), якою нараховано позивачу обов`язковий платіж по єдиному внеску, який позивач має сплачувати - протилежного позивачем не зазначено, судом не встановлено. Тож, позовні вимоги є непідтвердженими та необґрунтованими.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Суддя В.І. Келеберда