Справа № 580/3380/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року справа № 580/3380/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 81840,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 58130,00 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 125000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в акті перевірки від 07.02.2022 №836/23-00-07-0701/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесене податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 № за порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР), відсутня будь-яка конкретизація вчиненого правопорушення та докази на його підтвердження, а здійснено лише загальне відсилання до статті. Крім того, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не вказує на неналежне ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, та не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР. Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.04.2022 № позивачка зазначила, що до порушень, передбачених ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, не входить - відсутність в розрахункових документах обов`язкових реквізитів, опис якої проведено в акті перевірки, тому відповідачем протиправно застосовані до неї санкції за цією статтею. Також, згідно з актом фактичної перевірки загальна суму реалізованих товарів, які проводили перевірку складає 58050 грн., в той же час в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні штрафна санкція становить 58130 грн., отже не ґрунтується на акті та є безпідставно нарахованою. Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, то позивачкою вказано, що актом перевірки встановлено порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР від 19.12.1995 (далі Закон № 481/95-ВР), однак контролюючим органом не зазначено, у чому воно полягає, не конкретизовано який абзац ч. 4 статті, що мається на увазі. Посадовими особами контролюючого органу приналежність товару до тютюнових виробів не ідентифіковано, експертизу щодо встановлення виду товару не проведено, таким чином не надано доказів, що вироби, які були включені до акта зняття залишків, можуть вважатись тютюновими виробами. Також позивачка зазначає, що ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР передбачає застосування до суб`єктів господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафів у 22 випадках, з яких 10 мають розмір санкції 200 відсотків вартості продукції та 5 мають нижній поріг у розмірі 17000,00 грн., а відтак, за відсутності посилання на конкретний абзац зазначеної норми позивачці не зрозуміло, яке порушення було встановлено відповідачем, у чому воно полягало та яка міра відповідальності за нього передбачена. Позивачка також вказує, що згідно відомостей, які містяться в акті від 07.02.2022 №836/23-00-07-07-01/ вбачається, що перевірка була розпочата 28.01.2022, однак контрольна розрахункова операція проведена лише 01.02.2022, що свідчить про порушення порядку проведення перевірки та неприпустимості використання отриманих матеріалів для доведення вини платника. Також зазначений акт зареєстрований з порушенням строків, оскільки перевірка закінчена 04.02.2022, а акт зареєстрований 07.02.2022. При цьому на підпис позивачу зазначений акт не надавався, що позбавило останнього викласти свої заперечення.

Ухвалою суду від 09.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що під час проведення фактичної перевірки позивача за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , не було 01.02.2022 співробітниками ГУ ДПС у Черкаській області здійснено контрольно-розрахункову операцію (контрольну закупку), за результатами якої встановлено факт продажу продавцем позивача пачки тютюну каль`янного без марки акцизного податку встановленого зразка без подальшої реєстрації у фіскальному РРО та без видачі фіскального чеку, про що складено протокол про вчинене адміністративне правопорушення № 27 від 01.02.2022. Також під час проведення фактичної перевірки позивача співробітниками контролюючого органу здійснено зняття залишків товарних запасів на торгівельному об`єкті, відповідно до якого встановлено зберігання тютюну каль`янного в асортименті без марок акцизного податку, про що складено відповідний акт, натомість службові особи позивача відмовились від підписання такого акту, за вказаним фактом складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки. Відповідач вважає, що проведеною фактичною перевіркою діяльності позивача достовірно та в повному обсязі враховано обставини, які існували на момент її проведення, факти порушень є доведеними письмовими доказами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, згідно якої вона вважає, що доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що наведені у відповіді на відзив позивача відомості не спростовують фактів порушень, встановлених контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки діяльності позивача.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради 15.02.2021 номер запису про реєстрацію 000001198; основний вид діяльності: 47.26 - роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

Головним управління ДПС у Черкаській області на підставі наказу від 27.01.2022 №169-п «Про проведення фактичної перевірки» проведено фактичну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 27.01.2022 тривалістю десять днів.

За результатом проведення вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 07.02.2022 №836/23-00-07-07-01/ НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлено наступні порушення:

- п. 1, п. 2, п. 12, ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР;

- ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 19.12.1995 №265/95-ВР.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесено податкові повідомлення-рішення від 26.04.2022:

- №, яким до позивачки застосовано штрафні санкції у сумі 81840 грн. за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання (п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР);

- №, яким до позивачки застосовано штрафні санкції у сумі 58130 грн. за невидачу відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, вчинене вперше (п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР);

- № , яким до позивачки застосовано штрафні санкції у сумі 125000 грн. за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка (ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що пунктом п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з положеннями пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 73 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав перелічених в підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 ПК України.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України, передбачено дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки, а саме:

- першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства у частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- другою (самостійно, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п.п. 191-1.1.14. п. 191-1.1. статті 191-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Верховний Суд при розгляді справи №815/1978/18 у постанові від 10.04.2020 зауважив, що норма пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які покладені на органи ДПС.

З матеріалів справи вбачається, що фактичну перевірку діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 Головним управління ДПС у Черкаській області проведено відповідно до наказу начальника ГУ ДПС у Черкаській області від 27.01.2022 №169-п «Про проведення фактичної перевірки», як підстава для проведення перевірки зазначені п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Таким чином, у даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства для призначення фактичної перевірки необхідно в частині проведення контролю за виробництвом, обліком, зберіганням та транспортуванням спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 803/988/17 та від 25.01.2019 у справі № 812/1112/16.

Також, відповідно до п. 80.4. ст. 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Згідно п.п. 20.1.10. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Підпунктом 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу передбачено право контролюючих органів проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Отже, що контролюючий орган наділений повноваженнями проводити контрольні розрахункові операції перед початком фактичної перевірки.

Тому доводи позивачки про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до п.5 розділу II «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846) податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором та/або іншим зобов`язанням, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або разом зі штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Щодо порушення законодавства, що встановлено перевіркою, яке покладено в основу прийняття ППР від 26.04.2022 №, яким до позивачки застосовано фінансові санкції в розмірі 81840,00 грн. за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Пунктом 12 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Між тим, згідно положень п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Фактичною перевіркою позивача встановлено, зокрема, факт не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) на загальну суму 81840,00 грн. Так, в реалізації знаходилися тютюнові вироби, на які відсутні накладні та/або інші документи, шо підтверджують походження товару та облік, відповідно до актів зняття залишків товару від 28.01.2022 та від 01.02.2022 на загальну суму 81840,00 грн.

Статтею 20 Закону №265/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

При цьому, позивач до суду не надав жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності складу порушення, у тому числі, документів, які б підтвердили, що тютюнові вироби, без первинних документів це залишок товару, який був придбаний більше трьох років тому назад.

Натомість, реалізація товару в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку є обов`язком суб`єкта господарювання відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а стаття 20 Закону №265/95 передбачає санкцію, що може бути застосована до суб`єкта господарювання в тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку.

Таким чином, в порушення положення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР позивачка, реалізуючи тютюнові вироби, не надала контролюючому органу накладні та/або інші документи, що підтверджують походження товару та обліку у встановленому порядку товарних запасів, у зв`язку з чим відповідач правомірно встановив факт здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 81840,00 грн., як наслідок, податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 № є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо порушення законодавства, що встановлено перевіркою, яке покладено в основу прийняття ППР від 26.04.2022 №, яким до позивачки застосовано фінансові санкції в розмірі 58 130,00 грн. за невидачу відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону №265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до «Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016, визначено форми і зміст розрахункових документів / електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.

Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Згідно з розділом III «Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів» фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - фіскальний чек) - розрахунковий документ / електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Фіскальний касовий чек на товари (послуги) за формою №ФКЧ-1 наведений у додатку 1 до цього Положення.

Фіскальний чек в тому числі має містити такі обов`язкові реквізити: позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо), суму коштів за цією формою оплати та валюту операції (рядок 19).

Згідно із пунктами 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 у періоді з 01.01.2022 по дату завершення перевірки здійснювала господарську діяльність з продажу підакцизних товарів (тютюн для кальяну) з використанням реєстратора розрахункових операцій, фіскальний №, з роздрукуванням розрахункових документів (фіскальні чеки за формою ФКЧ-1) невстановленої форми, які підтверджують виконання розрахункових операцій, на загальну суму 58050,00 грн., чим порушено вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. У відповідних розрахункових документах на загальну суму 58050 грн. не зазначені форми оплата (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо), наявність яких передбачена вимогами Положенням про форму та зміст розрахункових документів електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної і використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 тощо, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13.

Крім того, під час проведення фактичної перевірки позивачки за місцем здійснення господарської діяльності співробітниками відповідача не було здійснено контрольно-розрахункову операцію (контрольну закупку), за результатами якої встановлено факт продажу продавцем ОСОБА_2 пачки тютюну каль`янного «Serbetli» без марки акцизного податку встановленого зразка вартістю 80,00 грн., без подальшої реєстрації у фіскальному РРО та без видачі фіскального чеку, чим порушено вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, про що складено протокол про вчинене адміністративне правопорушення від 01.02.2022 №27.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка вчинила порушення вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за невидачу відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, вчинене вперше, що є підставою для притягнення позивача до фінансової відповідальності відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР у вигляді штрафу за порушення, вчинене вперше, - 58130,00 грн. (58050,00 грн. + 80,00 грн.), як наслідок, суд вважає податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 № обґрунтованим та таким, що прийнятим відповідно до положень податкового законодавства.

Щодо порушення законодавства при прийнятті ППР від 26.04.2022 №, яким до позивачки застосовано фінансові санкції в розмірі 125000,00 грн. за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 226.1, 226.2, 226.6 та п. 228.2 ст. 228 ПК України передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язання забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють органи державної податкової служби, а під час ввезення таких товарів на митну територію України - митні органи.

Постановою Кабінет Міністрів України №1251 від 27.12.2010 затвердив Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 481/95-ВР тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання, жування чи нагрівання.

Відповідно до статті 11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку визначеному законодавством.

За визначеннями підпунктів 14.1.107,14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Згідно з підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 113.1. статті 113 ПК України встановлено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Відповідно до підпунктів 212.1.1, 212.1.2, 212.1.3 пункту 212.1 статті 212 ПК України платниками податку є: особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини; особа - суб`єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України; фізична особа - резидент або нерезидент, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню, відповідно до митного законодавства.

Пунктами226.1 та 226.2 статті226 Податкового кодексу України, передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

За приписами пунктів 226.3, 226.5, 226.6, 226.7, 226.10, 226.9, 226.10, 226.11, 226.14 статті 226 ПК України встановлено:

- виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до Положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України;

- маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України;

- маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється;

- кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв;

- вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари;

- не підлягають маркуванню: алкогольні напої і тютюнові вироби, які постачаються для реалізації магазинам безмитної торгівлі безпосередньо вітчизняними виробниками такої продукції за прямими договорами, укладеними між вітчизняними виробниками алкогольних напоїв і тютюнових виробів і власниками магазинів безмитної торгівлі. При цьому переміщення алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що спрямовуються виробниками до магазинів безмитної торгівлі, здійснюється під митним контролем із застосуванням заходів гарантування доставки; алкогольні напої і тютюнові вироби, які ввозяться в Україну і розміщуються у митному режимі магазину безмитної торгівлі; еталонні (моніторингові) чи тестові зразки тютюнових виробів, які не призначені для продажу вроздріб і ввозяться на митну територію України акредитованими державними випробувальними лабораторіями та/або суб`єктами господарювання, які мають ліцензії на право виробництва відповідної продукції, для проведення досліджень чи випробувань (калібрування лабораторного обладнання, проведення дегустацій, вивчення фізико-хімічних показників, дизайну);

- ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються;

- для одержання марок акцизного податку імпортер повинен подати продавцю таких марок заявку-розрахунок у трьох примірниках за встановленою продавцем марок формою, платіжні документи, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету. Один примірник заявки-розрахунку залишається у продавця марок акцизного податку, другий - з відміткою продавця марок про сплату податку повертається імпортеру для передачі контролюючому органу, третій - з відміткою продавця марок залишається у покупця (імпортера). Контролюючому органу забороняється вимагати від імпортерів додаткові документи для видачі марок акцизного податку, якщо вони не передбачені цією статтею.

Підпунктом в) пункту 227.1 статті 227 ПК визначено, що суб`єкти господарювання - юридичні та фізичні особи, які уклали з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів, мають право ввозити на митну територію України імпортні алкогольні напої і тютюнові вироби, якщо: алкогольні напої в автомобільних і залізничних цистернах, а також у баках, бачках та інших ємностях місткістю більш як 5 літрів ввозяться в Україну з метою продажу або обміну на митній території України та не підлягають маркуванню. У такому разі податок сплачується до або під час митного оформлення. Контроль за його сплатою здійснюється контролюючими органами.

Пункт 228.9. статті 228 ПК передбачає, що відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Згідно з вимогами абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 2015 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів регулюється Податковим кодексом України, Законом України №481 та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (далі - Положення №1251).

Пунктами 2 та 3 Положення №1251 визначено, що зразки марок розробляються Мінфіном разом з ДПС, Мінекономіки, СБУ, МВС, Мін`юстом та затверджуються Кабінетом Міністрів України. Марки встановленого зразка виготовляються на замовлення ДПС державним підприємством, що належить до сфери управління Мінекономіки (далі - підприємство-виробник). Замовлення оформляється відповідно до правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених Мінфіном, СБУ та МВС.

Продавець марок веде електронну базу марок акцизного податку (далі - електронна база марок), в якій відображається інформація про: отримані марки продавцем марок; видані марки продавцем марок (із зазначенням таких реквізитів платіжного документа / платіжних документів на перерахування плати за виготовлення марок, як номер, дата платіжного доручення та сума перерахованих коштів); використані марки покупцем марок; пошкоджені, списані та знищені марки (абз. 14 п. 5 Положення №1251).

Продавцем марок акцизного податку є контролюючі органи (пп. 14.1.198 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Пункти 8, 9 Положення №1251 передбачають, що марки продаються суб`єктам господарювання, які відповідно до законодавства є платниками акцизного податку з алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Плата за марки акцизного податку зараховується до державного бюджету і відповідно до бюджетного законодавства використовується виключно для фінансування витрат, пов`язаних з їх виробництвом, зберіганням та реалізацією.

Згідно п. 32 Положення №1251 реєстр виданих марок розміщується на офіційному веб-порталі ДПС. У реєстрі зазначаються всі реквізити марки, а також найменування покупців марок, місяць і рік, у якому вироблено марки для алкогольних напоїв, та рік і квартал, у якому вироблено марки для тютюнових виробів.

Вказане Положення №1251 доповнено пунктом 32 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1144, яка набрала чинності 31.12.2019.

На виконання вказаного Положення ДПС України на своєму веб-порталі розмістило Реєстр виданих марок акцизного податку (https://cabinet.tax.gov.ua/registers/mark).

Таким чином, територіальні органи ДПС є уповноваженими (контролюючими) органами щодо підтвердження або спростування фактів щодо видачі (продажу) конкретних марок акцизного податку виробникам алкогольних напоїв.

Отже, суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання тютюнових виробів, повинні додержуватись вимог абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР, ст. 226 ПК України та п. 20 Положення № 1251.

Згідно з положеннями абз. 19 ч. 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень за виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (Порядок №790).

Відповідно до пункту 5 Порядку №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у тому числі і докази на підтвердження не маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або маркування марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Відповідно до вимог статті 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким суб`єктом господарське правопорушення. На підставі частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності, пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому слід ураховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №П/811/694/17.

Відповідно до акта фактичної перевірки позивачки від 07.02.2022 №836/23-00-07-0701/ НОМЕР_1 встановлено факт продажу пачки тютюну кальянного Serbetli ice melon без марки акцизного податку встановленого зразка.

Також перевіркою встановлено, зокрема, факт зберігання на господарській одиниці тютюнових виробів на загальну суму 62500,00 грн., що підтверджується актом зняття залишків товарних запасів від 01.02.2022, а саме: тютюну для кальяну в асортименті на загальну суму 62500,00 грн. без наявності марок акцизного податку встановленого зразка.

На підставі вказаних висновків контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, яким до позивачки застосовано штрафні санкції в сумі 125000,00 грн (62500,00 грн. х 200 %).

Актом перевірки підтверджується, що під час проведення фактичної перевірки реалізовано тютюнових виробів за відсутності марки акцизного податку встановленого зразка. При цьому доказів, які б спростовували встановлені під час перевірки обставини позивачем надано не було.

Підставою для застосування фінансових санкцій передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» є встановлений факт порушення вимог даного Закону.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність порушення позивачем вимог частини 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР, оскільки воно підтверджено належними та допустимими доказами, а тому винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 125000,00 грн. є правомірним та не підлягає скасуванню.

Також суд не бере до уваги доводи позивачки, що остання була позбавлена можливості надати свої заперечення на акт перевірки, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується складення ГУ ДПС акта відмови від підписання матеріалів перевірки від 01.02.2022 №110/23-00-07-07 та матеріали справи не містять доказів перешкоджання позивачці в ознайомленні з матеріалами перевірки та наданні пояснень.

Щодо складання акту перевірки поза термінами встановленими Податковим кодексом суд зазначає, що результатом проведення фактичної перевірки позивачки став акт перевірки від 07.02.2022 №836/23-00-07-07-01/ НОМЕР_1 , відповідно, вказана перевірка проводилась згідно наказу ТУ ДПС в області від 27.01.2022 №169-п, в якому вказано термін перевірки, починаючи з 27.01.2022 тривалістю 10 діб.

У розділі II описової частини акта перевірки від 07.02.2022 вказано, що перевірка проводилась з 28.01.2022 по 04.02.2022, наступний день після закінчення перевірки це 05.02.2022 (вихідний день), тому фактично зазначений акт перевірки складений наступного робочого дня, а саме 07.02.2022.

Враховуючи, що відповідно до п. 86.5 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки, доводи позивача щодо порушення строків прийняття акта про результати фактичної перевірки суд вбачає безпідставними.

Отже, у питаннях дотримання контролюючими органами процедури проведення перевірки істотне значення має встановлення обставин забезпечення платникам податків можливості реалізувати їх права, передбачені ПК України, а у разі їх порушення - чи могло це істотно вплинути на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.04.2022 №, № та №.

Інші доводи позивача встановлених обставин справи та висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування відповідачем норм податкового законодавства.

При цьому, суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

По цій справі позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б свідчили про такі порушення з боку відповідача норм ПК України при проведенні перевірки, які вплинули на реалізацію позивачем її прав, що мають вплив на висновки контролюючого органу та прийняте ним рішення за наслідками перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій, а також те, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством, з огляду на що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ