Справа № 600/1368/22-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1368/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 37788,74 грн.

1.2. Ухвалою суду від 18.03.2022 року даний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

1.3. Ухвалою суду від 27.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. Посадовими особами ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-106237-56 від 05.07.2021 року, яким позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску.

2.2. З даною вимогою відповідача позивач не згідна повністю та вважає, що вона підлягають скасуванню.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

3.1. На думку позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню виходячи з наступного.

3.2. Зокрема, у позовній заяві, позивач вказує, що вона, ОСОБА_1 , була зареєстрована як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Чернівецькій області, а з 10.02.2022 року - припинила підприємницьку діяльність. Звернувшись з заявою до Чернівецької державної податкової інспекції Чернівецького ГУ ДПС у Чернівецькій області нею було отримано відповідь про наявність заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою визначено суму грошового зобов`язання у розмірі - 37788,74 грн.

3.3. Стверджує, що заявлена до неї вимога про сплату боргу (недоїмки) є необґрунтованою, та побудована на штучних доказах, про ніби-то отримання нею прибутків від підприємницької діяльності та ухилення від сплати податків.

3.4. Згідно п. 7 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків у розмірах та порядку, встановлених ст. 120 Податкового кодексу України.

3.5. Відтак наголошує на тому, що відповідач проігнорував вимоги Закону і Податкового кодексу України і весь час навмисно вичікував, щоб штучно накопичити значну суму недоїмки, а потім намагається всю суму стягнути. Вважає, що фактично по вині відповідача, їй нарахована оскаржувана сума недоїмки. При дотриманні відповідачем законодавства України, вона не мала би цієї так званої заборгованості.

3.6. Отже, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум ЄСВ, такий орган доходів і зборів обчислює суми ЄСВ, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII Інструкції про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449.

3.7. Окрім цього, відповідно до частини 4 VI Інструкції №449, передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.

3.8. Тобто підсумовуючи викладене, вважає, що основними підставами для нарахування ЄСВ перш за все отримання доходу та донарахування ССВ органом ДФС на підставі акту перевірки.

3.9. Як вбачається із оскаржуваної вимоги в останній відсутнє посилання на акт перевірки, що вказує на порушення норм чинного законодавства зокрема по формуванню вимоги, яка б відповідала вимогам Податкового кодексу та Інструкції про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, передбаченої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, що вказує на незаконність та неправомірність останньої.

3.10. Окрім того, із оскаржуваної вимоги немає можливості встановити за який період донарахування зобов`язань зі сплати єдиного соціального внеску та на підставі яких документів.

3.11. Враховуючи зазначене, вважаю, що під час винесення податкової вимоги суб`єкт владних повноважень діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством, а тому, наявні підстави для визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Аргументи відповідача

3.12. Згідно поданих до суду відзиву на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову.

3.13. Так, зазначає, що ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку в ГУ ДПС у Чернівецькій області як фізична особа-підприємець з 01.03.2010р. по 10.02.2022р., підприємницьку діяльність здійснювала на загальній системі оподаткування.

3.14. Згідно з п.4 ч. 1 ст.4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

3.15. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774- VIII від 06.12.2016 року внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Дані зміни набули чинності з 01 січня 2017 року.

3.16. Так, пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-УІ передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

3.17. Окрім цього, вказує на помилковість позиції позивачки про донарахування ЄСВ органом ДПС нібито лише на підставі акту перевірки.

3.18. Вказує, що підставою для формування вимоги, що оскаржується, стали дані інформаційної системи податкового органу, про що зазначено безпосередньо у вимозі, надісланій позивачці, що передбачено статтею 25 Закону № 2464-VІ.

3.19. Підсумовуючи вищевикладене, позиція позивачки, щодо того, що основними підставами для нарахування ЄСВ є перш за все отримання доходу та донарахування ЄСВ органом ДПС на підставі акту перевірки є абсолютно помилковою та не ґрунтується на законі.

3.20. Таким чином, позивачка протягом періоду, за який податковим органом нараховано єдиний внесок (2017-2020 рр.) перебувала на обліку як фізична особа-підприємець, її діяльність не була припинена, а отже була зобов`язана сплачувати єдиний внесок відповідно до закону.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Судом, згідно доводів сторін, встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку в ГУ ДПС у Чернівецькій області як фізична особа-підприємець з 01.03.2010 року по 10.02.2022 року, підприємницьку діяльність здійснювала на загальній системі оподаткування.

4.2. У відповідь на звернення позивача ГУ ДПС у Чернівецькій області листом від 16.02.2022 року №1896/6/24-13-13-01 повідомлено, що у відповідності даних інтегрованих карток в інформаційній системі «Податковий блок», станом на 14.02.2022 року за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наявна заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн.

4.3. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, що вказані у інтегрованій картці платника за позивачем станом на 31.01.2021 року дійсно рахується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.

4.4. У зв`язку із несплатою єдиного соціального внеску, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області на ім`я ОСОБА_1 сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-106237-56 від 05.07.2021 року, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 37788,74 грн.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є вимога Головного управління ДПС у Чернівецькій області № Ф-106237-56 від 05.07.2021 року про сплату боргу (недоїмки), а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.

5.2. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

5.3. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.4. Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

5.5. Отже, з викладеного слідує, що єдиний соціальний внесок є обов`язковим платежем, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованих осіб, які такий внесок сплачували самостійно або за них такі внески сплачувались іншими особами.

5.6. Згідно частини 1 статті 12 Закону № 2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

5.7. Пунктом 3 частини 2 статті 12 Закону України №2464-VI передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

5.8. Статтею 4 Закону №2464-VI визначено перелік платників єдиного соціального внеску, серед яких фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1).

5.9. У частині 4 статті 4 Закону №2464-VI визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.10. Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

5.11. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону №2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

5.12. Приписами частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI).

5.13. Під мінімальним страховим внеском Закон №2464-VI розуміє суму єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини 1 статті 1), тоді як під максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску розуміється максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частина 1 статті 1 Закону №2464-VI).

5.14. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

5.15. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина 6 статті 9 Закону №2464-VI).

5.16. Згідно частин 2-4 статті 25 №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

5.17. Відповідно до пункту 42.1 статті 42 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

5.18. Суд зазначає, що пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Пункт 42.5 статті 42 ПК України, серед іншого, передбачає, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

5.19. Так, судом у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку в ГУ ДПС у Чернівецькій області як фізична особа-підприємець з 01.03.2010 року по 10.02.2022 року, підприємницьку діяльність здійснювала на загальній системі оподаткування.

5.20. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, а також те, що у період з 01.03.2010 року по 10.02.2022 року позивач мала статус фізичної особи-підприємця, слідує, що вона у вказаний період була платником єдиного соціального внеску, а відтак зобов`язана була його сплачувати у порядку та розмірі, визначеному Законом №2464-VI.

5.21. У свою чергу, суд також вважає помилковими доводи позивача в тій частині, що основною підставою для нарахування ЄСВ, та як наслідок винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки), є наявність акту документальної перевірки.

5.22. Як зазначено судом раніше, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску (частина 4 статті 25 Закону №2464-VI).

5.23. У свою чергу, наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція №449).

5.24. Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

5.25. Згідно пункту 3 розділу VI Інструкції №449 податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

5.26. Судом досліджено зміст оскаржуваної вимоги № Ф-106237-56 від 05.07.2021 року, в якій проставлена відмітка про те, що її винесено відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

5.27. Застосування відповідачем вказаної підстави відповідає положенням пункту 3 розділу VI Інструкції №449.

5.28. За таких обставин, враховуючи наявність у позивача обов`язку сплачувати ЄСВ, облікування за нею в інформаційній системі податкового органу (у даному випадку в інтегрованій картці платника) заборгованості по сплаті ЄСВ, суд вважає, що оскаржувана вимоги про сплату боргу є правомірною та скасуванню не підлягає.

5.29. Суд наголошує, що реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності надає такій особі не тільки певний перелік прав, а й покладає на неї відповідні обов`язки, зокрема по сплаті ЄСВ. Ігнорування таких обов`язків є неприпустимим в силу положень статті 67 Конституції України, які полягають у тому, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

6.2. Відповідачем доведено суду правомірність прийняття оскаржуваної позивачем вимоги, натомість останньою не доведено суду її протиправність, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

6.3. При цьому, суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

6.4. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. При поданні до суду цього позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн., однак враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд не компенсує їй та не стягує на її користь ці витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління ДПС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200А, ).

Суддя О.В. Анісімов