Справа № 640/22516/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/22516/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві щодо проведення облікових операції за період січень 2017 року - червень 2019 року, що призвели до змін в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для ФОП, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)), в результаті чого, ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, було неправомірно нараховано єдиний внесок у сумі 24082,18 грн. за період січень 2017 - червень 2019;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві провести коригування облікових показників в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для ФОП, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)), вилучивши дані щодо нарахування ОСОБА_1 , як самозайнятій особі єдиного внеску у сумі 24082,18 грн. за період січень 2017 - червень 2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність дій відповідача по нарахуванню єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2017-2019 р.р., як особі, що провадить незалежну професійну діяльність, з урахуванням того, що в період з 26.06.2015 по 29.08.2019 роботодавцем вже було сплачено єдиний внесок за позивача, нарахування і відображення наведеного нарахування в ІКПП, призводить до подвійного нарахування внеску по одній особі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2020 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.04.2020 до суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказав на те, що, за даними інформаційних ресурсів ГУ ДПС у м. Києві позивач перебуває на обліку, як адвокат, - фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. За період з 01.01.2015 по 18.09.2019 в ІКПП по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом класифікації 71040000, позивачу було нараховано суми єдиного внеску.

12.05.2020 позивачем до суду подана відповідь на відзив, у якій сторона вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів, покладених в основу відзиву на позовну заяву, позаяк не враховано, що за спірний період за позивача був сплачений вказаний внесок, оскільки він був найманим працівником Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та ВПО України.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, з червня 1999 року, ОСОБА_1 має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, на підставі якого здійснював адвокатську діяльність.

У 2015 році, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 631-р, позивача було призначено Головою Державного агентства України з питань відновлення Донбасу, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про формування складу Кабінету Міністрів України» від 14.04.2016 № 1097, позивача призначено Міністром з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України.

У зв`язку з цим, з 30.06.2015 позивач зупинив свою адвокатську діяльність, про що у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку внесено інформацію до Єдиного реєстру адвокатів України.

На посадах в органах державної влади ОСОБА_1 працював до 29 серпня 2019 року.

У період з 26 червня 2015 до 29 серпня 2019 року, Державним агентством України з питань відновлення Донбасу та Міністерством з питань тимчасово окупованих територій та ВПО України за нього (на його користь як застрахованої особи) щомісяця як страхувальниками з заробітної плати позивача сплачувався єдиний внесок.

Однак, в результаті проведення звірки нарахованих та сплачених сум єдиного внеску, позивач дізнався, що Головним управлінням ДПС у м. Києві було самостійно розраховано та нараховано йому, як адвокату єдиний внесок у сумі 24082,18 гри. за період січень 2017 - червень 2019 року. У відповіді ГУ ДПС у м. Києві вказано, що запис про це міститься в інтегрованій картці платника по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для ФОП, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)).

Під час нарахування відповідач застосував до позивача норми, що застосовуються до самозайнятої особи, які в результаті внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464, почали діяти з січня 2017 року.

Позивач вважає, що відповідач не мав підстав застосовувати до позивача норми законодавства, як до самозайнятої особи, оскільки з червня 2015 року він був найманим працівником, застрахованою особою, за яку роботодавцем щомісячно сплачувався єдиний внесок і подавалась звітність до контролюючих органів. Вказане, на переконання позивача, також виключає можливість зайняття адвокатською діяльністю і отримання позивачем доходів, як самозайнятою особою.

Також, позивачем повідомлено, що в період з 26 червня 2015 до 29 серпня 2019 року, сплачений Державним агентством України з питань відновлення Донбасу та Міністерством з питань тимчасово окупованих територій та ВПО України за ОСОБА_1 (на його користь як застрахованої особи) як страхувальниками з його заробітної плати єдиний внесок склав 402 230,80 грн. Факт сплати за позивача єдиного внеску також підтверджується витягами з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема Реєстру застрахованих осіб.

Тому, позивач вважає протиправними дії відповідача по нарахуванню йому сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2017-2019 роки, які, на думку відповідача, позивач мав сплачувати як особа, що провадить незалежну професійну діяльність, що і зумовило його на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту також - Закон № 2464-VІ).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 та пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Абзацом першим пункту 1 та пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення особою підприємницької діяльності в якості фізичної особи-підприємця, яку особа фактично не здійснює (не отримує доходу від її провадження), Законом № 2464-VI, не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб, шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, суд звертає увагу на те, що інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці/ особи, що провадять незалежну професійну діяльність (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який контролюючим органом нараховувався єдиний внесок та прийнято оскаржувані рішення, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що зареєстрована як особа, що провадить незалежну професійну діяльність, але фактично не провадить таку діяльність та не отримує дохід від неї.

Виходячи зі змісту ч. ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076, протягом строку зупинення права заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України. Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст. 17 Закону № 5076).

Законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак, дію положень Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 та Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, щодо обліку платників та сплати єдиного внеску, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, на підставі заяви позивача, право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено за п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону № 5076 з 30.06.2015. З червня 2015 року, він не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки його адвокатська діяльність була зупинена, що свідчить про відсутність у нього обов`язку сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

У листі-відповіді від 07.10.2019 на запит позивача щодо проведення звірення сум нарахування та сплати єдиного внеску, відповідач помилково посилався та вказував на норми законодавства щодо зняття з обліку в контролюючих органах фізичних осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, зокрема, на положення п.п. 67.1.2. п. 67.1 ст. 67, п.65.10 ст. 65 ПК України, на пп.2 п.11.22 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588.

Як зазначено відповідачем в листі від 07.10.2019 № 5684/ФОП/26-15-33-09-10, інформація щодо нарахування позивачу єдиного внеску наведена з інтегрованої картки платника. Відповідач самостійно провів облікові операції щодо нарахування позивачу єдиного внеску за період січень 2017 року - червень 2019 року, що призвели до змін в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , як самозайнятої особи по рахунку зі сплати єдиного внеску, в результаті чого йому було неправомірно нараховано єдиний внесок у сумі 24082,18 грн.

Відповідачем при здійсненні відповідних нарахувань/коригувань не було враховано, що відповідно до облікових карток Пенсійного фонду України роботодавцями, тобто страхувальниками - Державним агентством України з питань відновлення Донбасу та Міністерством з питань тимчасово окупованих територій та ВПО України, з позивача (на його користь як застрахованої особи) щомісяця сплачувався єдиний внесок, що підтверджується витягами з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема Реєстру застрахованих осіб, а саме, за період з 26 червня 2015 до 29 серпня 2019 року, сплачений роботодавцем за позивача (на його користь як застрахованої особи) з його заробітної плати єдиний внесок склав 402230,80 грн.

Таким чином, облікові операції щодо обліку та нарахування позивачу в ІКП єдиного внеску за період січень 2017 - червень 2019 року проведенні безпідставно та неправомірно, а облікові показними в ІКП не відповідають дійсності, оскільки не базуються на первинних документах, не відповідають даним Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що в розумінні Закону України «Про збір та облік ЄСВ», позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за спірний період коригування даних в ІКПП за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець, що, в свою чергу, виключає обов`язок позивача щодо сплати ним єдиного внеску у період, коли він був найманим працівником.

Тож, на переконання суду, у дному випадку, позивач не є страхувальником у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а отже, відповідні проведені коригування в ІКПП зі сплати єдиного внеску, не відповідають вимогам Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач не навів жодних доказів на спростування аргументів позивача, покладених в основу позовної заяви щодо проведення відповідачем самостійно облікових операцій щодо обліку та нарахування позивачу в інтегрованій картці платника єдиного внеску за період січень 2017 - червень 2019 року.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо проведення облікових операції за період січень 2017 року - червень 2019 року, що призвели до змін в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по рахунку зі сплати єдиного внеску, в результаті чого, ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, було нараховано єдиний внесок у сумі 24082,18 грн. за період січень 2017 - червень 2019 та зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві провести коригування облікових показників в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , вилучивши дані щодо нарахування ОСОБА_1 , як самозайнятій особі єдиного внеску у сумі 24082,18 грн. за період січень 2017 - червень 2019.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, на користь позивача, підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255, 263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві щодо проведення облікових операції за період січень 2017 року - червень 2019 року, що призвели до змін в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для ФОП, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)), в результаті чого, ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, було нараховано єдиний внесок у сумі 24082,18 грн. за період січень 2017 - червень 2019.

Зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві провести коригування облікових показників в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для ФОП, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)), вилучивши дані щодо нарахування ОСОБА_1 , як самозайнятій особі єдиного внеску у сумі 24082,18 грн. за період січень 2017 - червень 2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.)

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Суддя В.І. Келеберда