Справа № 120/5549/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

04 жовтня 2022 р. Справа № 120/5549/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Віятик Наталія Володимирівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 26.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні), відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

10.08.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник вказує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 01.01.2007 та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262. Зазначає, що згідно розрахунку вислуги років, який міститься в матеріалах пенсійної справи, вислуга років складає 20 років, позивача звільнено у запас наказом №148 о/с від 19.10.1999, розмір пенсії позивача становить 50% відповідних сум грошового забезпечення. Відповідач звертає увагу, що органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно вносити зміни у складові грошового забезпечення, а здійснюють її нарахування на підставі наданих відповідними органами довідок про розмір грошового забезпечення, при цьому надбавка за роботу у нічний час у довідці відсутня.

Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступне.

Статтею 5 КАС України передбачено право на звернення до адміністративного суду. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб та повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені статтями 160, 161 КАС України.

Норми статей 160, 161 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з чим недотримання положень даних норм свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Так, частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Вказана норма кореспондується із частиною 1 статті 123 КАС України, у якій йдеться про те, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Водночас, особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як свідчить зміст позовної заяви, предметом оскарження визначено, зокрема, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невірного встановлення відсоткового значення при призначенні пенсії позивачу, а саме взамін вірного обчислення пенсії, виходячи із 55% від відповідних сум грошового забезпечення, пенсія позивачу обчислена під час призначення пенсії із 50% від відповідних сум грошового забезпечення.

Крім цього, зі змісту позовної заяви слідує, що при призначенні позивачу пенсії пенсійним органом не були враховані виплати, пов`язані зі службою позивача в нічний час.

Водночас, пенсія позивачеві призначена 15.10.1999, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області перебуває з 01.01.2007.

Отже, позивач вважає протиправними дії щодо не нарахування пенсії у розмірі, як особі звільненій зі служби у зв`язку з хворобою, виходячи при цьому із 55% грошового забезпечення із урахуванням виплат за роботу в нічний часта вважає, що саме з 01.01.2007 слід здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю.

При цьому, позовна заява надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 20.07.2022, тобто у строк, що значно перевищує шість місяців з дня, коли позивачу стало відомо про порушення його прав та інтересів при призначенні пенсії, адже пенсійні виплати як періодичні платежі він отримував щомісячно з моменту призначення пенсії. Крім того, відповідь щодо пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №15145-14484/С-02/8-0200/21 надана позивачу 07.12.2021, що також перевищує строк у шість місяців.

Однак, разом із позовною заявою не подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

При цьому варто звернути увагу на зміст постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі 240/12017/19, у якій суд касаційної інстанції відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду.

У даній постанові суд касаційної інстанції вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Також у постанові зазначено, що отримання особою листа від суб`єкта владних повноважень у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру виплат, своєчасність/несвоєчасність їх перерахунку, тощо.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами переслідує мету дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Слід зауважити, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19).

Варто врахувати, що пенсія є платежем, розмір якої в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації, з якого відсотку виходив пенсійний орган при її призначенні та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з моменту призначення пенсії позивачеві, тобто із 15 жовтня 1999 року він вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав в частині призначення йому пенсії, виходячи із 50% відповідних сум грошового забезпечення, а також в частині неврахування при призначенні пенсії виплати за роботу в нічний час.

При цьому, приписи частини 3 статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на згадані спірні правовідносини не поширюються.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог щодо оскарження дій пенсійного органу, пов`язаних із призначенням пенсії позивачу, виходячи із 50% від відповідних сум грошового забезпечення, а також в частині неврахування при призначенні пенсії виплати за роботу в нічний час.

Керуючись статтею 160, 161, 169 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу у 7-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Дану ухвалу направити позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна