Справа № 580/3000/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року справа № 580/3000/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач-1), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 15.09.1983 до 15.12.1990 та відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 3 календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058, починаючи з 24.05.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.09.1983 до 15.12.1990 та здійснити призначення і виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.05.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування. 24.05.2022 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на що має за законом. Однак, відповідач безпідставно відмовив у призначенні такої пенсії.

Крім того, всупереч вимог законодавства України відповідач протиправно не врахував стаж позивача з 15.09.1983 до 15.12.1990, що підтверджений записами трудової книжки.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

10.08.2022 до суду надійшов письмовий відзив відповідача-1 на адміністративний позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що у спірних правовідносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим законом, а саме, з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а не призначення пенсії. Отже, при переході на інший вид пенсії підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати, яким він був на час призначення пенсії.

Тому, для застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки під час переходу позивача на інший вид пенсії підстави відсутні.

Крім того, у зв`язку з тим, що у трудовий книжці позивача міститься виправлення у записі про звільнення, період роботи з 15.09.1983 до 15.12.1990 не підлягає зарахуванню.

Ухвалою від 17.08.2022 суд вирішив здійснити розгляд справи № 580/3000/22 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 17.08.2022 суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2).

Усною ухвалою від 29.08.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті у письмовому провадженні.

01.09.2022 відповідач-2 подав суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за наслідками розгляду документів позивача відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з підстав недоцільності, оскільки її розмір після перерахунку пенсії зменшився. Рішення щодо зарахування позивачеві періодів страхового стажу відповідач-2 не приймав.

02.09.2022 позивач пазала відповідь на відзив з аналогічними позовній заяві доводами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що позивач отримує пенсію у відповідності до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування з 01.08.2011.

24.05.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з донарахуванням стажу та заробітку.

Листом від 30.05.2022 № 2300-0204-8/24200 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача, у разі переведення її на пенсію відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування її розмір зменшиться з 4260,42 грн до 4257,44 грн. Отже, таке переведення є недоцільним, у зв`язку з чим, ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення від 27.05.2022 № 18 про відмову у переведенні на пенсію за віком.

Крім того, на адвокатський запит представника позивача, листом від 13.06.2022 № 2300-0304-8/26594 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 15.09.1983 до 14.12.1990, оскільки у трудовій книжці НОМЕР_1 запис про звільнення містить виправлення.

Крім того, для застосування середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки законодавчі підстави відсутні.

Такі дії позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що ч. 3 статті 45 Закону № 1058-IV установлює порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Однак, у спірному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом (Законом № 1058-IV), а тому підлягає врахуванню показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Тобто у даному випадку не відбувається переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає частина друга статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Застосована правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа № 577/2576/17), Верховного Суду у постанові від 31 липня 2019 року (справа № 720/208/17) та постанові від 18 серпня 2020 року (справа № 263/6611/17).

Як установлено судом, позивачеві з 01.08.2011 призначено пенсію за віком у відповідності до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу на ст. 21 вказаного Закону ( в редакції станом на час призначення позивачеві пенсії), якою передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулася вперше 24.05.2022.

Отже, у спірному випадку має місце перехід на інший вид пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а тому підлягає врахуванню показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення пенсії, як того вимагає частина друга статті 40 Закону № 1058-IV.

Суд врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Яке установлено судом, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, станом на час звернення за пенсією відповідно до Закону № 1058-ІV їй виповнилось 64 роки. Згідно з даними пенсійної справи позивача, її страховий стаж становить 33 роки, 9 місяців та 16 днів.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону № 1058-ІV.

Тому суд, на виконання вимог ст. 9 КАС України, для повного захисту прав позивача вирішив вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.05.2022 № 18 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Оскільки позивач звернулась за пенсією за віком 24.05.2022, позивач має право на призначення з 24.05.2022 пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення, а саме за 2019-2021 роки.

Стосовно вимоги позивача зарахувати до її страхового стажу період роботи з 15.09.1983 до 15.12.1990, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 470/836/17 у подібних правовідносинах.

Суд встановив, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач у 14.09.1983 переведена на посаду завідуючої бібліотекою Тихоокеанського дому офіцерів. 14.12.1990 звільнена із займаної посади.

Суд врахував, що в трудовій книжці є посилання на підстави внесення запису про прийняття та звільнення з роботи, записи скріплені печаткою, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

Стосовно твердження відповідача-1 про виправлення у записі, суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а, від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 05 березня 2020 року у справі №171/799/17(2-а/171/45/17), згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

При цьому, суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Оскільки дані трудової книжки позивача підтверджують її роботу з 14.09.1983 до 14.12.1990 у Тихоокеанському домі офіцерів, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування вищевказаного страхового стажу, а відповідач не довів законності відмови у зарахуванні вказаного вище стажу.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.05.2022 № 18 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 14.09.1983 до 14.12.1990 у Тихоокеанському домі офіцерів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.09.1983 до 14.12.1990 у Тихоокеанському домі офіцерів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити призначення і виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.05.2022.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Генерала Батюка, 8, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 28.09.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК