Справа № 580/2591/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2022 року справа № 580/2591/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі-відповідач) в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років з 01.04.2019, та такими, що призвели до зменшення щомісячного розміру виплачуваної пенсії, відповідно до значного зменшення пенсійної заборгованості за період з 01.04.2019 по теперішній час;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФР46206 від 25.04.2021 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % сум основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час починаючи з 01.04.2019;

- визнати дії відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн, що виникла внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії з 86 % до 70 % грошового забезпечення в період з 01.01.2018 року до 31.08.2020, та зниження пенсії із 100 % суми підвищення до 75 % підвищення пенсії в період з 05.03.2019 до 03.09.2019;

- стягнути на користь позивача з відповідача кошти у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії (підстава - невиконання відповідачем частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб). Ухвалюючи рішення про стягнення коштів (пенсійної заборгованості у розмірі 59 293, 50 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, зазначити наслідки несвоєчасної виплати заборгованості з посиланням на Закон України «Про гарантії держави за виконання судових рішень», згідно з яким нараховується пеня у розмірі 3 % річних.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, розмір якої, після перерахунку на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2022р. у справі №580/11463/21, обмежено максимальним розміром. Позивачем вказано, що відповідач неправомірно застосовано положення Закону №3668, оскільки пенсія позивачу призначена у 2004 році, тобто до набрання чинності Закону №3668, у зв`язку із чим, на думку позивача, обмеження максимальним розміром не може застосовуватись до нього. З урахуванням зазначеного, вважає зазначені дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними.

Крім того, зазначив, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.06.2020р. у справі №580/616/20, відповідачем нараховано до виплати суму пенсії у розмірі - 59293,50 грн., які однак не виплачено, у зв`язку із чим позивач зазначив про необхідність стягнення нарахованих, але не виплачених сум пенсії із нарахуванням компенсації.

Ухвалою суду від 15.07.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

02.08.2022р., в межах строку встановленого судом, до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що аналіз приписів Закону №2262 та Закону №3668 у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що норми Закону №3668 стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011, та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії. На переконання відповідача, вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668. У даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків, вказано, що на осіб, яким пенсію перераховано відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Щодо вимог про стягнення нарахованих але не виплачених сум пенсій, відповідачем зазначено, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080. Заборгованість з перерахованої пенсії позивача включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Крім того, вказано, що заборгованість з пенсійних виплат за рішеннями судів у 2019-2021 роках значно перевищила видатки, які були встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету та бюджету Пенсійного Фонду України. Головне управління наділене повноваженнями здійснювати виплати за рішенням суду тільки в межах видатків, передбачених бюджетом Головного управління, які у 2019-2021 роках є значно меншими, ніж заборгованість з пенсійних виплат за рішенням суду. Невиконання судового рішення Головним управлінням у частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Виплата стягувачу нарахованої суми пенсії, на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат та у порядку черговості, у разі наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Крім того, звернуто увагу, що вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн., та стягнення на користь позивача з Головного управління коштів у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії вже були предметом розгляду в адміністративній справі № 580/193/21.

12.08.2022р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність доводів відповідача у відзиві на позов, зазначивши, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язнань. Крім того, вказав, що ним не оскаржено рішення суду у справі №580/193/21 з огляду на неможливість за станом здоров`я.

Ухвалою суду від 27.09.2022р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо:

- визнання дій відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн, що виникла внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії з 86 % до 70 % грошового забезпечення в період з 01.01.2018 року до 31.08.2020, та зниження пенсії із 100 % суми підвищення до 75 % підвищення пенсії в період з 05.03.2019 до 03.09.2019;

- стягнути на користь позивача з відповідача кошти у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії (підстава - невиконання відповідачем частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб).

З урахуванням зазначеного, зміст позовних вимог, що належить розглянути по суті в межах даної справи стосується обмеження пенсії позивача, під час її перерахунку із 01.04.2019р. без обмеження максимальним розміром.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ).

Рішенням Черкаського адміністративного окружного суду від 13.07.2021р. у справі №580/193/21 (набрало законної сили 13.08.2021р.) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФР46206 від 24.05.2021, у відповідності до ст.ст. 43, 51, 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з 01 квітня 2019 року.

Згідно протоколу перерахунку пенсії позивача від 05.10.2021р., відповідач, на виконання вказаного рішення суду, здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019р., розмір якої обмежено максимальним розміром, з 01.04.2019 становив 14970.00 грн., із 01.07.2019 - 15640,00 грн., із 01.12.2019 - 16380,00 грн., із 01.07.2020 17120,00 грн із 01.12.2020 - 17690,00 грн. із 01.07.2021 - 18369,14 грн.

В подальшому, Рішенням Черкаського адміністративного окружного суду від 02.02.2022р. у справі №580/11463/21 (набрало законної сили 05.03.2022р.) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 86 % грошового забезпечення, з урахуванням довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2021 № ФР 46206 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та з урахуванням основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) і премії, з урахуванням раніше проведених виплат.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом від 13.05.2022р. повідомлено позивачу що згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Повідомлено, що на виконання рішення суду у справі №580/193/21, перераховано пенсію позивача, обмежено її максимальним розміром з 01.04.2019р. 14970,00 грн., з 01.07.2019р. 15640,00 грн., з 01.12.2019р. 16380,00 грн., з 01.07.2020р. 17120 грн., з 01.12.2020р. - 17690 грн., з 01.07.2021р. - 18369,00 грн. Крім того, повідомлено, що на виконання рішення суду у справі №580/11463/21, перераховано пенсію позивача. Оскільки після перерахунку пенсії на виконання судового рішення № 580/193/21 розмір пенсії позивача до 01.07.2021 збільшено до максимального, після перерахунку на виконання судового рішення № 580/11463/21 він не змінився (до 01.07.2021). Загальний розмір Вашої пенсії після перерахунку з 01.04.2019 становив - 14970,00грн, із 01.07.2019 - 15640,00 грн, із 01.12.2019 - 16380,00 грн, із 01.07.2020 -17120,00грн, із 01.12.2020 - 17690,00 грн, із 01.07.2021 становить 18540,00 грн, із 01.12.2021 - 19340,00 грн. пенсію у розмірі 19340,00 грн позивач отримує з березня 2022 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача, під час її перерахунку з 01.04.2019р., позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, є Закон № 2262-ХІІ.

Цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Розміри пенсії у відсотковому відношенні до грошового забезпечення, а також максимальний розмір таких відсотків визначено частинами 1-2 статті 13 Закону №2262-ХІІ, у той час як положеннями ст. 43 указаного Закону регламентовано порядок призначення пенсій.

Як було встановлено вище, відповідачем, при перерахунку позивачу пенсії з 01.04.2019р., обмежено її розмір, що дорівнює десяти прожитковим мінімумам, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідними законами України про державний бюджет України на відповідний рік.

Судом враховано, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом №3668-VI.

Так, приписи ст. 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011 року, визначають, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У свою чергу, згідно ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII, яка набрала чинності з 01.01.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абз. 1 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що вказані норми Закону №3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011 року, та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, указану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. У даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії Позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Як було зазначено вище, згідно абз. 1 п. 2 розд. II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Наведені у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Отже, положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим приписи пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI у контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI у контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Норми статті 2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, суд приходить до висновку, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку чи призначення.

Як вбачається із встановлених у справі обставин, при призначенні пенсії позивача її розмір перевищив максимальний. Відтак, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку у період дії загальної норми ч. 1 ст. 2 Закону №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону №3668-VI та ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Отже, на переконання суду дії відповідача щодо нарахуванні і виплати пенсії позивачу з обмеженням максимальним розміром є законними обґрунтованими. У даному випадку такі дії відповідача за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих Позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Зазначена правова позиція у подальшому неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 21.05.2021 року у справі №347/2083/16, від 27.01.2021 року у справі №344/1326/17, від 10.12.2020 року у справі №580/492/19, від 05.11.2020 року у справі №440/2423/19, від 24.09.2020 року у справі №640/5854/19.

Щодо рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону №2262-ХІІ із змінами, то у пункті 2 резолютивної частини зазначено, що положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, з 20.12.2016 року констатується відсутність ч. 7 ст. 43 у Законі №2262-ХІІ, яка з вказаної дати втратила чинність. У той же час інші положення Закону № 3668-VI, а також Закону №2262-XII, неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Окрім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

В свою чергу аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява №17767/08)).

Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій військовослужбовців не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії військовослужбовців, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для військових не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на військовослужбовців надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише військовослужбовців, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про Прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції, висловленої Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час починаючи з 01.04.2019, суд зазначає наступне. В обгрунтування позову у цій частині, позивач вказує на невірність здійснених відповідачем розрахунків сум пенсії, зазначивши, що на виконання рішень судів у справах №580/193/21 та №580/11463/21 відповідачем протиправно обраховано пенсію позивача виходячи із 70 % грошового забезпечення.

Надавши оцінку вказаним доводам, суд зазначає, що рішення суду у справі №580/193/21 не містило зобов`язань щодо перерахунку пенсії позивача у розмірі 86% від грошового забезпечення, таке зобов`язання встановлено у рішенні у справі №580/11463/21. Відповідно до протоколу перерахунку пенсії, що здійснено на виконання рішення суду у справі №580/11463/21, судом встановлено, що розмір пенсії позивача із 01.04.2019р. здійснено у розмірі 86% від грошового забезпечення, визначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2021р. №ФР 46206.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що пенсія позивача із 01.04.2019р. нарахована виходячи із відсоткового значення розміру грошового забезпечення (86%), що встановлено у рішенні суду у справі №580/11463/21, а також висновки суду у даному рішенні щодо правомірності обмеження пенсії максимальним розміром, судом не встановлено протиправності дій відповідача під час розрахунку пенсії позивача із 01.04.2019р., у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині суд вважає необгрунтованими.

Вимоги позивача, в яких просить при ухваленні рішення про стягнення коштів (пенсійної заборгованості у розмірі 59 293, 50 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, зазначити наслідки несвоєчасної виплати заборгованості з посиланням на Закон України «Про гарантії держави за виконання судових рішень», згідно з яким нараховується пеня у розмірі 3 % річних, не належать розгляду в межах даної справи з огляду на те, що їх заявлено у взаємозв`язку із вимогами про стягнення сум пенсії 59293,50 грн., щодо яких закрито провадження.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на що у задоволенні позову належить відмовити.

Згідно ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО