Справа № 160/3135/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2022 року Справа № 160/3135/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач-2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10.02.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , період перебування у трудових відносинах з колгоспом ім.Крейсера «Аврора» (КСП імені Крейсера «Аврора») з 03.11.1979 року по 31.12.1997 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 992,40грн.; заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин; копії позовної заяви та належним чином завірених копій документів, долучених до позовної заяви, для відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 15.02.2022 року, позивачем 12.05.2022р. було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду, а також подано заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 року заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3135/22 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 02.06.2022 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
08.06.2022 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло клопотання, в якому останній просив продовжити строк для надання відзиву на позов у справі №160/3135/22.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про продовження процесуального строку для надання відзиву у справі №160/3135/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
16.06.2022 року через підсистему "Електронний суд" надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення строку для надання відзиву у справі та відзив у справі відповідача-1.
У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пред`явлений позов не визнало та заперечувало проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії через недостатність страхового стажу, оскільки в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме: не зазначено про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції та не всі записи в трудовій книжці завірені в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою, водночас, відповідно до вимог п. 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані: відомості про колгоспника, відомості про членство в колгоспі, відомості про роботу, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення переведення на іншу роботу, припинення роботи, а всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Крім того, в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 присутні некоректні записи, а саме: дата відкриття (заповнення) трудової книжки зазначена не повністю, таким чином, не можливо визначити коли була відкрита трудова книжка, що суперечить вимогам пункту 2.2 та 2.12 Інструкцій про порядок ведення трудових книжок працівників №162 від 20.06.1974р. та №58 від 29.07.1993р.; також на першій (титульній) сторінці трудової книжки запис про дату народження вказано не повністю, а зазначено лише рік народження, що суперечить вимогам пункту 2.2 та 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №162 від 20.06.1974п. та №58 від 29.07.1993р. Разом з цим, через невірне написання хоча б однієї літери в прізвищі, імені чи по батькові особи або цифри в даті народження, а також не повної дати народження не можливо встановити особу та підтвердити право на пенсію. У зв`язку з вищезазначеним право на пенсію згідно з п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача відсутнє.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення процесуального строку для надання відзиву у справі №160/3135/22 задоволено, поновлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк для подання відзиву у справі №160/3135/22 та прийнято поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позов у справі №160/3135/22 до розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до участі у справі №160/3135/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якості другого відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Приписами ч.5 ст.250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 18.07.2022р. по 05.08.2022р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.07.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення №33 від 28.07.2021 року направлено на адресу позивача листом-повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №0400-010223-8/100471 від 29.07.2021 року.

Незгода позивача з вищевказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у зарахуванні спірного періоду роботи у колгоспі до трудового стажу позивача зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

При цьому, ч.1 ст.56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 2 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

З наведеного вище наведені приписи ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

Судом встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 року заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП - НОМЕР_1 заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України з Дніпропетровській області (, місцезнаходження за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26 про встановлення факту належності документа задоволено та встановлено юридичний факт того, що трудова книжка колхозника НОМЕР_2 заповнена на ім`я ОСОБА_2 (російською мовою), 1962 року народження, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Так, з трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що у розділі відомості про прийняття до членів колгоспу щодо спірного періоду ОСОБА_1 зазначено:

- 03.11.1979г. прийнятий до членів колгоспу ім. Крейсера «Аврора» (наказ №14 від 03.11.79р.);

- 03.02.1995г. колгосп ім. Крейсера «Аврора» перейменовано в КСП (наказ №1 від 03.02.95р.);

- 01.05.2000р. у зв`язку із реорганізацією переведений до ТОВ «Аврора» (наказ № 2 від 19.02.2000р.).

При цьому, у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 наявні записи про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві та його фактичне виконаний позивачем.

Так в спірний період, ОСОБА_1 відпрацював:

- за 1979 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 268, при встановленому мінімумі 250,

- за 1980 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 272, при встановленому мінімумі 270,

- за 1981 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 275, при встановленому мінімумі 250,

- за 1982 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 267, при встановленому мінімумі 250,

- за 1983 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 275, при встановленому мінімумі 250,

- за 1984 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 259, при встановленому мінімумі 250,

- за 1985 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 293, при встановленому мінімумі 250,

- за 1986 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 284, при встановленому мінімумі 260,

- за 1987 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 277, при встановленому мінімумі 260,

- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 260, при встановленому мінімумі 260,

- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 271, при встановленому мінімумі 260,

- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 263, при встановленому мінімумі 260,

- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 280, при встановленому мінімумі 250,

- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 297, при встановленому мінімумі 250,

- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 283, при встановленому мінімумі 250,

- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 273, при встановленому мінімумі 250,

- за 1995 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 263, при встановленому мінімумі 250,

- за 1996 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 251, при встановленому мінімумі 250,

- за 1997 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 273, при встановленому мінімумі 250.

Судом також встановлено, що відносно періодів роботи позивача з 1979р. по 1997р. включно у колгоспі (КСП) імені Крейсера «Аврора» у наданій трудовій книжці колгоспника на сторінках 18-21 у записах про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у колгоспі (КСП) імені крейсера «Аврора» у графі 6 наявні номери та дати особових рахунків, а також ці записи завірені підписом керівника та печаткою підприємства.

Таким чином, записи трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період, а саме: у 1979-1997р.р. було навіть перевиконано встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі (КСП) імені Крейсера «Аврора», про що зазначено безпосередньо у трудовій книжці, а також підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи.

Водночас, як зазначалось вище, відповідно до приписів ч.2 ст.56 Закону №1788-XII єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. Разом з цим, у справі, що розглядається, записами трудової книжки позивача підтверджено наявність у останнього поважних причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі у період з 1979-1997р.р.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про періоди роботи позивача в колгоспі імені Крейсера «Аврора» (після реорганізації ТОВ «Аврора») трактористом з 03.11.1979 року по 31.12.1997 рік та про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві і його фактичне виконаний позивачем для підтвердження цього трудового стажу, що є достатньою підставою для зарахування цього періоду роботи позивача до пільгового стажу відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вимога пенсійного органу про надання позивачем для зарахування цього періоду до пільгового стажу довідки про кількість відпрацьованих вихододнів в колгоспі «Аврора» з 03.11.1979 року по 31.12.1997 року є безпідставною, оскільки уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідні виключно у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, в той час, як за встановленими судом обставинами у даному випадку трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для врахування вищевказаного періоду до пільгового стажу відповідно до п.5 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому суд зазначає, що Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки, не можуть вважатися достатньою підставою неврахування відомостей трудової книжки ОСОБА_1 при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Суд зауважує на тому, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням встановлених обставин, суд зауважує, що спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №33 від 28.07.2021 року протиправно відмовлено у зарахуванні до трудового стажу позивача періоду його роботи з 03.11.1979 року по 31.12.1997 рік в колгоспі імені Крейсера «Аврора» (після реорганізації ТОВ «Аврора»).

Таким чином, зважаючи на те, що спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №33 від 28.07.2021 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV через відсутність необхідного страхового стажу було прийнято відповідачем-2 із розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 - 18 років 02 місяці 04 дні, разом з цим, судом встановлено факт протиправного не зарахування пенсійним органом до трудового стажу позивача періоду його роботи з 03.11.1979 року по 31.12.1997 рік в колгоспі імені Крейсера «Аврора», що, в свою чергу, свідчить про помилковість викладених в оскаржуваному рішенні №33 від 28.07.2021 року висновків пенсійного органу щодо кількості страхового стажу позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №33 від 28.07.2021 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, суд зауважує, що, як встановлено судом, означене оскаржуване рішення було прийнято не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області, відтак, саме відповідач-2 є належним відповідачем і щодо цієї позовної вимоги.

Зважаючи на те, що права позивача у даному випадку порушено саме вищевказаним протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №33 від 28.07.2021 року, а не рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії, як помилково вказує позивач, суд, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, вважає за необхідне та доцільне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №33 від 28.07.2021 року, та, з метою поновлення порушеного права позивача, відповідно, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи в колгоспі імені Крейсера «Аврора» (КСП імені крейсера «Аврора») з 03.11.1979 року по 31.12.1997 року, оскільки саме такий спосіб захисту та відновлення порушених прав позивача є належним та ефективним.

Щодо підстав зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача спірний період його роботи в колгоспі імені Крейсера «Аврора», суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке, відповідно, при розгляді документів позивача і здійснювало розрахунок його страхового стажу, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в колгоспі імені Крейсера «Аврора» (КСП імені крейсера «Аврора») з 03.11.1979 року по 31.12.1997 року.

Водночас, відповідач-1, за наведених обставин, не є належним у цій справі, тому у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити повністю, бо останній фактично заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою, в тому числі, і оскаржуване, не приймав.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст.241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №33 від 28.07.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) період його роботи у колгоспі імені Крейсера «Аврора» (КСП імені крейсера «Аврора») з 03.11.1979 року по 31.12.1997 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 496,20грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 08.08.2022 року.

Суддя: О.М. Турова