Справа № 160/10795/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач 21.07.2022 р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації його грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 06.07.2020р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4011,63 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4011,63 грн. за період з 01.03.2018 р. по 06.07.2020 р. включно в сумі 113318,59 грн. відповідно до абз. 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44 з урахуванням раніше виплачених сум.
Також, позивач просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , у військовій частині НОМЕР_3 та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до витягу із наказу позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач звернувся із заявою до військової частини про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно та провести перерахунок т а доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.032018 р. та 28.02.2018 р. Проте, відповідач повідомив, що за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно позивачу індексація грошового забезпечення не виплачувалась через відсутність фінансового ресурсу. При виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. відповідачем застосовується базовий місяць - грудень 2015 р. та січень 2016 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Крім того, цією ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 :
- довідку про розмір виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 р. по 06.07.2020 р. із зазначенням місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) та щомісячної фіксованої індексації;
- контррозрахунок суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 р. в сумі 85 927,84 грн.;
- контррозрахунок суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 06.07.2020 р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 011,63 грн. в сумі 113 318,59 грн.
16 вересня 2022 року на адресу суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив, в якому, він заперечуючи проти позовних вимог просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нарахування та виплата індексації за період з 23.05.2017 року по 19.01.2018 року позивачу не здійснювалась на підставі Роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 стосовно порядку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у ЗС України. Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішення від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
У 2016 році відбулось збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 р. №248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/2, згідно яких у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (із змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.
Індексація грошового забезпечення не може вважатись складовою грошового забезпечення у розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Висновок про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ґрунтується також на тому, що відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, а також відомостей, зазначених у відзиві на позов щодо збільшення грошового забезпечення в Мінобороні та у зв`язку з дією особливого періоду.
У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року вересні 2018 року у Міністерства оборони України не було.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи, зокрема військовим квитком № НОМЕР_4 , підтверджено, що ОСОБА_1 з 29.09.2009 р. по 05.10.2018 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з 06.10.2018 р. по 06.07.2020 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 06.07.2020 р. №90 старшину ОСОБА_1 командира відділення автомобільного взводу, звільненого наказом начальника 405 вузла фельд`єгерсько-поштового зв`язку від 28.04.2020 р. № 3 у запас за підпунктом «А» - у зв`язку із закінченням строку контракту п. 2 ч. 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 06.07.2020 р. виключити зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України станом на 03.07.2020 р. становить: календарна - 11 років 11 місяців 10 днів, пільгова - 01 рік 06 місяців 26 днів, загальна - 13 років 06 місяців 06 днів. Щорічна основна відпустка за 2020 р. використана у кількості 15 діб (з 15.05 по 01.06. 2020 року). Грошова допомога на оздоровлення за 2020 р. отримана (наказ № 13 від 29.01.2020). Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 р. отримана (наказ № 80 від 15.06.2020 р.). Виплатити щомісячну грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу І урахуванням оклад) за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 06 липня 2020 року. Виплатити щомісячне премію відповідно до особистого внеску у загальні результати служби у розмірі 110.0% від посадового окладу за 7 тарифним розрядом за період з 01 по 06 липня 2020 року. Виплатити грошову надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% за період з 01 по 06 липня 2020 року. Припинити доступ до відомостей, що становлять державну таємницю та зупинити виплату з 06 липня 2020 року грошової надбавки за робочу в умовах режимних обмежень. Виплатити одноразову грошову допомогу) по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за 11 календарних років. Згідно пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошовою забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260. Виплатити компенсацію за невикористаних 84 календарних днів додаткової відпустки (як учасник бойових дій) за період з 2015 р. по 2020 р.
Позивач 17.11.2021 р. звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив:
- нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р.;
- провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 р. по 06.07.2020 р.
- надати інформацію про розмір посадового окладу станом на 01.01.2008 р., 01.02.2018 р., 01.03.2018 р. за кожною посадою (аналогічною посадою), на якій він проходив військову службу в період з 01.12.2015 р. по 06.07.2020 р.;
- вказати місяці для обчислення індексу споживчих цін (базові місяці) та щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 06.07.2020 р.
Відповідно до розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 індексація позивачу за період з 01.12.2015 р. по листопад 2018 р. не виплачена, а з грудня 2018 р. по 06.07.2020 р. виплачена у не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.
Відповідно до довідки про розмір нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 р. по 06.07.2020 р., підписаної командиром військової частини НОМЕР_1 , на грошове забезпечення до якої був зарахований ОСОБА_1 , за період з 01.12.2015 р. по листопад 2018 р. індексація не виплачена, а з грудня 2018 р. по 06.07.2020 р. виплачена у таких розмірах: грудень 2018 року лютий 2019 р.: 71,08 грн. щомісяця (коефіцієнт індексації у % - 3,7 (базовий місяць березень 2018 року)); березень 2019 року червень 2019 р.: 134,47 грн. щомісяця (коефіцієнт індексації у % - 7 (базовий місяць березень 2018 року)); липень 2019 року вересень 2019 р.: 206,72 грн. щомісяця (коефіцієнт індексації у % - 10,3 (базовий місяць березень 2018 року)); жовтень 2019: 0 грн. (коефіцієнт індексації у % - 10,3 (базовий місяць березень 2018 року)); листопад-грудень 2019: 206,72 грн. (коефіцієнт індексації у % - 10,3 (базовий місяць березень 2018 року)); січень 2020 р. - червень 2020 р.: 216,51 грн. (коефіцієнт індексації у % - 10,3 (базовий місяць березень 2018 року)); липень 2020: 43,80 грн. (коефіцієнт індексації у % - 10,3 (базовий місяць березень 2018 року))
Отже, враховуючи, що на цей час відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Згідно статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової; діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, зокрема, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий; оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третя).
Відповідно до ст. 18 Закону України від 05.10.2000 р. №2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017-ІІІ) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною 2 статті 19 Закону №2017-ІІІ визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому, в силу вимог ст. ст. 18 та 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно з пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 (надалі - Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1 і 4 цього Порядку.
У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.
У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення.
Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця.
Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці.
Місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників у зв`язку із розширенням зони обслуговування, збільшенням обсягу робіт, суміщенням професій (посад), виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника, оплатою за роботу за сумісництвом на одному підприємстві, в установі, організації, а також за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).
У разі коли в результаті перерахунку пенсій за рішеннями судів, які набрали законної сили, виплати перерахованих сум до пенсії фактично не здійснені і строки їх виплати не визначені, базовий місяць для визначення індексації пенсій не змінюється.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету;
6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 р., яка набрала чинності з 15.12.2015 р. та підлягала застосуванню з 01.12.2015 р., істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
У редакції Постанови №1013 від 09.12.2015 р. пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:
"У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…"
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку - Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Суд також враховує і рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013, в якому зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Підставою для не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., відповідач зазначає відсутність у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у грудні 2015 року - лютому 2018 року та посилається до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1079 «індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів».
Так, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Враховуючи викладене, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.
Згідно із матеріалами справи у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. індексація грошового забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не виплачувалася.
Як зазначив суд вище, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність у Військової частини НОМЕР_1 фінансового ресурсу для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. та відсутність механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки не звільняють відповідача від обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а не проведення та невиплата цієї гарантії є порушенням прав, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає за необхідне проаналізувати питання щодо можливості задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації крізь призму можливої передчасності цих вимог з та враховуючи той факт, що відповідач ще взагалі не нараховував та не виплачував індексацію у спірний період.
З метою дослідження вказаного питання суд аналізує такі джерела.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 1 КАС України передбачено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з п. 4 ч. 2, ч. 4 ст. 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз вказаних джерел дає підстави для висновку, що порядок здійснення адміністративного судочинства, повноваження адміністративного суду, обсяг прав особи, які може захистити суд, допустимі та належні способи захисту цих прав визначаються Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд, реалізуючи своє основне завдання щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спорів повинен діяти виключно у порядку, що встановлений Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України та спрямувати свою діяльність на досягнення такої мети, як ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Це, зокрема, означає, що прийняття судом рішення, що не повною мірою захищає права особи, або обрання судом не ефективного способу захисту, який не відновлює порушені права у повній мірі, суперечитиме завданню та мені адміністративного судочинства.
Отже, завданням адміністративного суду є вирішення спору у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору у такий спосіб, щоб особа не мала необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору у повному обсязі, повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.
При цьому належить зауважити, що, дійсно, не будь-які стверджуванні позивачем порушення можуть бути предметом судового захисту.
Так, суд, зокрема, не має підстав приймати рішення щодо захисту та відновлення тих прав, які фактично не порушені, хоч позивач помилково може вважати, що порушення права вже відбулось, чи переконаний, що воно відбудеться.
Такого роду позовні вимоги, дійсно, можуть бути визнані передчасними, оскільки зміст ст. 5 КАС України свідчить про те, що судом можуть бути захищені лише ті права, свободи або законні інтереси позивача, які вже порушені, але не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Однак, суди повинні особливо ретельно аналізувати питання щодо того, чи дійсно у спірних правовідносинах має місце порушене права особи, чи таке порушення є лише ймовірним, а відповідна вимога позивача передчасною.
Проаналізувавши спосіб відновлення порушеного права, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, за змістом якого особа має право просити суд про захист прав шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає таке.
За оцінкою суду, вказаний спосіб захисту спрямований на те, щоб спонукати суб`єкта владних до вчинення дій у тому обсязі, у якому вони повинні бути вчинені суб`єктом владних повноважень, за умови дотримання ним законодавства.
Тобто, за умови невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку, судове рішення має спонукати його до виконання такого обов`язку у повному обсязі, а не частково, щоб забезпечити відновлення права особи у тих межах, які вже повинні були бути забезпеченими.
Суд зауважує, що у спірних правовідносинах відповідач має обов`язок здійснити нарахування грошової індексації, і цей обов`язок включає застосування відповідного базового місяця.
Тобто, визначення та застосування базового місяця при здійсненні індексації грошового забезпечення є невіддільною частиною процесу при нарахуванні індексації.
Ні технічно, ні юридично не можливо здійснити перерахунок індексації, не визначивши при цьому базовий місяць, який застосовується.
Це означає, що наслідком належного виконання відповідачем свого обов`язку у повному обсязі мало стати таке нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення, яке б включало застосування правильно визначеного базового місяця.
Таким чином, позивач мав право звернутись до суду з вимогою спонукати суб`єкта владних повноважень виконати свій обов`язок у повному обсязі, тобто таким чином, як це було б здійснено за умови дотримання законодавства відповідачем.
У свою чергу, суд зобов`язаний постановити таке судове рішення, яке забезпечить реалізацію прав особи у такому обсязі і до тієї міри, як це було б, за умови належного виконання своїх повноважень суб`єктом владних повноважень.
Той факт, що суб`єкт владних повноважень взагалі не нарахував та не виплачував індексацію не має призводити до постановлення судового рішення лише щодо часткового відновлення прав позивача, а навпаки, враховуючи факт абсолютної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд повинен ефективно відновити права особи у повному обсязі.
Помилкове та неправомірне ненарахування та невиплата суб`єктом владних повноважень індексації позивачу не має слугувати меті його виправдання та постановлення судом рішення лише щодо часткового, а не повного захисту прав особи.
Отже, вимога позивача щодо врахування базового місяця не є передчасною вимогою.
Це узгоджується з висновками Верховного Суду від 12.05.2022 р. (справа № 200/7006/21).
Так, у вказаній справі суди встановили, що з 01.12.2015 р. до 29.12.2017 р. позивачу не нараховувалася й не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Отже, спірні правовідносини у справі, яку переглянув Верховний Суд, та у справі, яка розглядається, є подібними.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку та погодився з висновком судів попередніх інстанцій стосовно наявності підстав для задоволення позову з одночасним визначенням січня 2008 року як базового місяця для проведення указаної індексації.
Отже, Верховний Суд не вважає передчасними позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації, у тому числі за умови, що відповідач взагалі не здійснював нарахування і виплату індексації у спірний період.
Також, 29.11.2021 р. Верховний Суд ухвалив постанову у справі №120/313/20-а, у якій вказав, що підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.
Зазначеною постановою Верховного Суду судові рішення попередніх інстанцій скасовані, а справу направлено на новий розгляд, проте Верховний Суд при цьому зробив висновки, з якого, у свою чергу можна зробити інший висновок, що вимоги у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації, у тому числі за умови що відповідач взагалі не нараховував та не виплачував індексацію у спірний період, не є передчасними.
Так, направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у вказаній справі, вказав, що суд першої інстанції не встановив місяць, у якому востаннє було підвищено тарифну ставку (оклад) за посадою позивача.
Наведене у своїй сукупності унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору у частині визначення базового місяця індексації грошового забезпечення.
Також Верховний Суд зазначив, що суди обох інстанцій неправильно вирішили позовну вимогу про визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача. У цій частині їхні висновки є такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.
За оцінкою суду, вказані висновки Верховного Суду очевидно свідчать про те, що вимоги у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації не є передчасним.
Підсумовуючи, суд зазначає, що вимога позивача у спірних правовідносинах щодо врахування базового місяця, у тому числі за умови, що відповідач ще не здійснював нарахування і виплату індексації за спірний період, не є передчасною вимогою, а спрямована на ефективний захист вже порушеного права таким чином, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Це означає, що наслідком належного виконання обов`язку відповідача у спірних правовідносинах мало стати нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період - січень 2008 р.
Таким чином, вимога позивача щодо врахування базового місяця не є передчасною вимогою, а спрямована на ефективний захист вже порушеного права.
Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог в частині одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 р., суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Пункт 4 Порядку №44 прямо визначає, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Такими чином, відповідно до пункту 4 Порядку №44 у відповідача разом з обов`язком виплатити індексацію грошового забезпечення, виник обов`язок одночасно виплатити грошову компенсацію, однак він його не виконав.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що для повного і ефективного захисту вже порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача виконати свій обов`язок повністю і у тому обсязі, у якому він повинен був виконаний, за умови правомірних дій відповідача, а саме зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 р., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо визнання протиправною бездіяльності із невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 06.07.2020 р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4011,63 грн. та зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4011,63 грн. за період з 01.03.2018 р. по 06.07.2020 р. включно в сумі 113318,59 грн., суд зазначає таке.
Стосовно індексації грошового забезпечення у період з 1 березня 2018 року до 6 липня 2020 року колегія суддів звертає увагу на таке.
За змістом позовної заяви, позивач стверджує, що відповідач усупереч приписам пункту Порядку №1078 з 1 березня 2018 року не виплачував йому фіксовану суму індексації грошового забезпечення в розмірі: 4011,63 грн. в місяць.
Суд встановив, що відповідач не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, зокрема, з 1 березня 2018 року до 30 листопада 2018 року. Одночасно з цим, суд з`ясував, що з 1 грудня 2018 року до 31 жовтня 2020 індексація грошового забезпечення виплачувалася із врахуванням березня 2018 року як базового місяця.
У цьому контексті насамперед суд, з огляду на наявність судової практики Верховного Суду у справі №600/524/21-а (постанова від 09 червня 2022 року), зауважує, що позовні вимоги про застосування щомісячної фіксованої індексації ґрунтуються на положеннях Порядку №1078 у редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Так, Верховний Суд вказав, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок №1078 у період існування спірних правовідносин (з 1 березня 2018 року до 06 липня 2020 року) не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації».
Зазначений термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078, однак лише у редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року.
Крім цього, суд встановив, що, за офіційними даними Державної служби статистики України у березні 2018 року щодо лютого того ж року індекс споживчих цін становив 101,1 відсотки, а поріг індексації розрахований наростаючим підсумком з 1 березня 2018 року до листопада 2018 року включно не перевищив 103 відсотки.
Також суд, на підставі даних, які містяться у довідці про щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 р. по 06.07.2020 р., встановив, що у березні 2018 року посадовий оклад позивача збільшився з 830,00 грн. до 3440,00 грн. і, відповідно, підвищився його грошовий дохід.
Докази того, що розмір підвищення грошового доходу є нижчим за суму індексації, матеріали справи не містять.
Таким чином, з урахуванням наведених обставин та судової практики Верховного Суду у справі № 600/524/21-а (постанова від 09 червня 2022 року) суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, виходячи із фіксованої величини у період з 1 березня 2018 року до 6 липня 2020 року.
До того ж, встановивши, що величина індексу споживчих цін з 1 березня 2018 року до 30 листопада 2018 року не перевищила порогу інфляції у розмірі 103 відсотка, суд застосовує до спірних правовідносин пункт 1-1 Порядку №1078, згідно з яким у такому разі індексація грошових доходів населення не проводиться.
Тобто, за встановлених обставин справи пункти 1-1, 5 Порядку №1078 допускали можливість не нарахування індексації грошового забезпечення позивача з 1 березня 2018 року до 30 листопада 2018 року.
Вказаний висновок також зроблено у зазначеній постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 600/524/21-а.
Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо нарахування індексації за період з 01.03.2018 р. по 06.07.2020 р. із застосуванням фіксованої індексації у зв`язку з тим, що у цей період закон не передбачав такого поняття, як фіксована індексація, а крім того, у період з 01.03.2018 р. до 30.11.2018 р. законодавство допускало можливість взагалі не нарахувати індексацію грошового забезпечення.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Щодо строку звернення з позовом до суду.
За змістом частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суд відзначає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, безпосередньо стосуються питання щодо відповідності дій відповідачів у частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні вимогам чинного законодавства.
З цього приводу суд враховує, що в КАС України відсутні норми, які визначали б строк звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.
Водночас, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення із цим позовом) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Отже, позивач (станом на час подання позову) мав право звертатися до суду з позовними вимогами про перерахунок грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставним.
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 382 КАС України у разі необхідності, спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а .
Разом з тим слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у даній справі не буде виконано відповідачем.
З огляду на не наведення заявником аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, шляхом подання звіту про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Зі змісту позовної заяви не вбачається, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть у подальшому очікуваного результату, або, що відповідач буде створювати перешкоди для виконання такого рішення.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.08.2018 у справі №235/7638/16-а.
Відтак, підстав для зобов`язання встановити судовий контроль суд не вбачає.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 р., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44 з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко