Справа № 620/6623/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6623/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства Кінотехпром до Чернігівської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Державна регуляторна служба України про визнання протиправним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та нечинним рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 17.05.2017 № 34-9/VІІ «Про затвердження Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в новій редакції».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 позов задоволено.

Управління комунального майна Чернігівської обласної ради в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що …

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Кінотехпром» 17.07.1996 зареєстроване виконавчим комітетом Чернігівської міської ради в якості юридичної особи та перебуває на обліку як платник податків.

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку ПАТ «Кінотехпром» проводить виробничу діяльність на орендованих площах (вид діяльності 29.10. виробництво автотранспортних засобів; 29.20 виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів).

Підприємство є орендарем нерухомого майна, нежитлових приміщень в будівлі, що є об`єктом права спільної сумісної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області по вул. Любецька, 66 в м. Чернігові, що підтверджується договором оренди від 01.11.2011 № 66, додатковою угодою до нього від 31.08.2017 та договором оренди № 122 від 26.07.2018.

Зі змісту вказаних договорів слідує, що орендна плата розраховується відповідно до рішення 9 сесії 7 скликання Чернігівської обласної ради від 17.05.2017 № 34-9/VII, яким було затверджено «Методику розрахунку та використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в новій редакції (далі - Методика) (п.3.3. Договорів оренди).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про визнання протиправним та нечинним оскаржуваного рішення, в зв`язку з тим, що аналіз регуляторного впливу не відповідає нормам чинного законодавства, не наданням відповідачем доказів про опублікування проекту регуляторного акту та відповідного аналізу регуляторного впливу, не проведення відповідачем відкритих обговорень за участю суб`єктів господарювання, або представників громадськості з питань, пов`язаних з обговоренням проекту рішення, прийняттям рішення в розріз вимог чинного законодавства, зокрема, в питанні, що обумовлюють беззаперечне погодження з уповноваженими органами.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За змістом частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідач в апеляційній скарзі вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про невідповідність спірної методики методологічним засадам методики розрахунку орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Станом на час виникнення спірних правовідносин (прийняття оскаржуваного рішення) питання оренди державного та комунального майна регулював Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII.

Так, частинами першою-другою статті 19 вказаного Закону передбачалося, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Аналіз викладеного свідчить, що законодавцем чітко визначено утому того, що для об`єктів, що перебувають у комунальній власності Методика розрахунку орендної плати між орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Так, Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (далі Методика №786), додаток 2 «Орендні ставки за використання нерухомого державного майна» до якої містить примітку, яка визначає знижені орендні ставки для орендарів - вітчизняних юридичних і фізичних осіб, що є суб`єктами малого підприємництва, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (крім офісів), із застосуванням коефіцієнта 0,7.

Наведене дає підстави для висновку, що органи місцевого самоврядування при розробці та прийнятті Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно мають враховувати вказану особливість примітки додатку Методики №786 щодо зменшення орендних ставок для відповідних суб`єктів на відповідний коефіцієнт.

Натомість, як вірно встановив суд першої інстанції, оскаржуване рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 17.05.2017 № 34-9/VІІ «Про затвердження Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в новій редакції» вказаної особливості Методики №786 не враховує, не містить ні відповідної примітки, ні іншої норми щодо зменшення орендних ставок на відповідний коефіцієнт.

Наведене є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам частини другої статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та засадам Методики №786.

Суд першої інстанції доречно відмітив факт того, що відповідачем вживалися дії щодо усунення вказаного порушення шляхом внесення у спірну методику змін, проте такі дії не призвели до відповідного результату. Відтак вказане не впливає на правильність висновку суду про незаконність оскаржуваного рішення.

Також в апеляційній скарзі відповідач наголошує на дотриманні визначених законом процедур прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 37 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів, прийнятих сільськими, селищними, міськими та районними у містах радами, забезпечується виконавчими органами відповідних рад.

Рішення про необхідність перегляду регуляторного акта, прийнятого сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою, на підставі аналізу звіту про відстеження його результативності приймає головна постійна комісія відповідної ради або розробник проекту цього регуляторного акта.

Так, як встановив суд першої інстанції, відповідачем не надано доказів про підстави перегляду Методики від 25.03.2011, а саме: аналізу звіту про відстеження її результативності (відповідно до Методики відстеження результативності регуляторного акта, яка прийнята постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2004 №308), ініціативи про перегляд регуляторним органом, який прийняв цю Методику, головною постійною комісією відповідної ради або розробником проекту цього регуляторного акта.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).

На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу.

Висновки відповідальної постійної комісії готуються на підставі аналізу регуляторного впливу, яким проект регуляторного акта супроводжувався при його внесенні, лише у разі, якщо експертний висновок щодо регуляторного впливу не був наданий відповідальній постійній комісії протягом строку, встановленого для його підготовки. Це правило не застосовується у випадках, передбачених частиною другою статті 33 цього Закону.

Висновки відповідальної постійної комісії та пропозиції уповноваженого органу передаються для вивчення до постійної комісії, до сфери відання якої належить супроводження розгляду проекту регуляторного акта у відповідній раді (далі - головна постійна комісія), за винятком випадків, коли відповідальна постійна комісія є головною постійною комісією.

При представленні на пленарному засіданні сесії ради проекту регуляторного акта голова відповідальної постійної комісії доповідає висновки цієї постійної комісії про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону, а також пропозиції уповноваженого органу разом з рішенням постійної комісії щодо їх врахування.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що прийняттю регуляторного акта передує підготовка та складання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам закону, які у свою чергу складаються на підставі власне проєкту регуляторного акта, що супроводжується експертним висновком щодо регуляторного впливу, аналізом регуляторного впливу, пропозиціями уповноваженого органу.

Згідно частин першої-другої статті 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Згідно частини другої, четвертої, п`ятої статті 13 вказаного Закону повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

При визначенні регуляторними органами друкованих засобів масової інформації, в яких публікуються документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті: надається перевага офіційним друкованим засобам масової інформації; забезпечується відповідність сфери компетенції регуляторного органу на відповідній території сфері розповсюдження друкованого засобу масової інформації.

Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

Суд першої інстанції вірно відхилив посилання відповідача на те, що Чернігівська обласна рада не мала станом на час опублікування оскаржуваного проекту регуляторного акта власного друкованого засобу масової інформації, оскільки станом на день прийняття оскаржуваного регуляторного акта (травень 2017 року) відповідач був засновником ПК "Редакція газети "Деснянська правда" Чернігівської обласної ради та мав опубліковувати проект регуляторного акту та аналіз регуляторного впливу у даному офіційному друкованому виданні.

З наявної копії газети «Деснянська правда» від 26.01.2017 (т.1 а.с.59) слідує, що управління комунального майна Чернігівської обласної ради здійснило публікацію повідомлення про те, що 31.01.2017 на офіційному веб-порталі Чернігівської обласної ради (www.chor.gov.ua), розділ «Нормативні документи» підрозділ «Проекти регуляторних актів та рішень» буде розміщено регуляторний акт Чернігівської обласної ради «Про внесення змін і доповнень до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області» й відповідний аналіз регуляторного впливу. Зауваження та пропозиції до проекту регуляторного акта приймаються протягом місяця з дня його оприлюднення на паперових носіях та електронних носіях за вказаною адресою у повідомленні, та за адресою електронної пошти управління комунального майна.

Водночас, відомості з сайту Чернігівської обласної ради (www.chor.gov.ua), розділ «Нормативні документи» підрозділ «Проекти регуляторних актів та рішень» свідчать, що проект регуляторного акта «Про внесення змін і доповнень до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області» та аналіз його регуляторного впливу не були розміщені (т. 1 а.с.63-68).

Судом першої інстанції вірно відхиллено як недостовірне посилання відповідача на довідку від 26.01.2021 № 03-03/111 про те, що у зв`язку зі звільненням дискового простору на сервері Чернігівської обласної ради відсутні відомості про опублікування проекту регуляторного акту та аналізу регуляторного впливу. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що опублікування проєкту спірного рішення разом із аналізом регуляторного впливу дійсно було здійснено або ж того, що відповідні відомості дійсно були видалені із сайту відповідач не надав.

Окрім того, як вірно вказав суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи документи свідчать, що наданий Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради аналіз регуляторного впливу (т.1 а.с.126-127) не був оприлюднений разом із оприлюдненням проекту регуляторного акту, оскільки містить у своєму змісті посилання на відповідне оприлюднення проєкту регуляторного акту. Окрім того, наведені у вказаному аналізі формулювання свідчать проте, що він взагалі був складений вже після опублікування відповідного проєкту рішення.

Про відсутність аналізу регуляторного впливу свідчить також зміст Експертного висновку постійної комісії обласної ради з питань економічного розвитку, інвестиційної діяльності та здійснення державної регуляторної політики від 15.05.2017, який містить відомості про подання для вивчення та надання експертного висновку лише проекту регуляторного акту, хоч а стаття 33 Регламенту Чернігівської обласної ради вимагає наявність аналізу регуляторного впливу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про нездійснення публікування у встановленому законом порядку проєкту оскаржуваного рішення та аналізу його регуляторного впливу. Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції також ставить під сумнів взагалі наявність відповідного аналізу регуляторного впливу як на час оприлюднення проєкту рішення, так і на час його прийняття.

Наведене створило суттєві перешкоди для позивача та інших заінтересованих осіб у праві надати свої пропозиції та зауваження до проекту рішення, що є суттєвим порушенням у процедурі його прийняття.

Окрім того, як встановив суд першої інстанції, відповідачем не надавалися до Державної регуляторної служби України відповідні документи для проведення їх аналізу на відповідність вимогам Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Державною регуляторною службою України у листі від 18.03.2021 вказано про те, що розробником проекту оскаржуваного рішення Чернігівської обласної ради порушено вимоги статей 5 і 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» щодо встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного випливу; зміст, структура та наповнення розділів наданого аналізу регуляторного впливу не відповідають вимогам Методики проведення аналізу впливу регуляторного акта, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2004 № 308.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції та підтверджені у ході апеляційного розгляду порушення, допущені відповідачем у процедурі прийняття оскаржуваного рішення, є цілком суттєвими та такими, що безумовно свідчать про його незаконність.

Відповідач в апеляційній скарзі також звертає увагу на незалучення судом першої інстанції КП «Діловий центр» Чернігівської обласної ради.

Відповідно до частин першої-другої статті 49 КАС треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, пред`явивши позов до однієї або декількох сторін. Задоволення позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача. У разі вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, розгляд адміністративної справи за клопотанням учасника справи починається спочатку.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодних відомостей про те, що КП «Діловий центр» чи інші учасники справи зверталися до суду першої інстанції із питанням залучення вказаного підприємства до участі у розгляді даної справи матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, покликання скаржника на вказані обставини суд апеляційної інстанції відхиляє.

Апеляційна скарга також містить доводи про те, що права позивача оскаржуваним рішенням не порушено.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

У відповідності до частини другої статті 264 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Як зазначалося та як вірно встановив суд першої інстанції, позивач є орендарем нерухомого майна, нежитлових приміщень в будівлі, що є об`єктом права спільної сумісної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області по вул. Любецька, 66 в м. Чернігові, що підтверджується договором оренди від 01.11.2011 № 66, додатковою угодою до нього від 31.08.2017 та договором оренди № 122 від 26.07.2018.

Відтак, позивач є учасником правовідносин, у яких спірний нормативний акт застосовується та буде застосовано. Тому, доводи скаржника про те, що права позивача порушені не були, колегія суддів відхиляє.

В апеляційній скарзі відповідач звертає увагу на порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду та вказує про залишення без уваги судом першої інстанції відного клопотання про залишення позову без розгляду.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає визначенню нормативного акту, а тому у відповідності до частини третьої статті 264 КАС воно може бути оскаржене до адміністративного суду протягом всього строку його чинності.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні поданого скаржником клопотання про залишення позову без розгляду, про що свідчить відповідні відомості протоколу судового засідання суду першої інстанції від 12.05.2021.

Відтак, доводи апеляційної не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких