Справа № 686/8586/22
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/8586/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Павловська А.А.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

28 вересня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушнір В. В.,

представника позивача: Кримчака О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, рішення про примусове повернення, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просив:

1.1. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813 від 25 квітня 2022 року, винесену заступником начальника Управління-начальником відділу Майданом Володимиром Борисовичем відносно гр. Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, справу закрити;

1.2. Визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022 року відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , яке супроводжується забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року), прийнятого головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бродієм М.М., та затвердженого заступником начальника Управління-начальником відділу УДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б., в частині примусового повернення;

1.3. Визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походжения або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022 року відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 із забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року), прийнятого головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бродієм М.М., та затвердженого заступником начальника Управління-начальником відділу УДМС в Хмельницькій області Майданом В. Б., в частині заборони в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року);

1.4. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в паспорті громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 анулювати відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано»;

1.5. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області письмово повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про анулювання заборони в`їзду в Україну.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

2.1. Визнано протиправним та скасовано рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022, складене головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бородієм М. та затверджене заступником начальника Управління ДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б. стосовно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 в частині заборони в`їзду в Україну терміном на три роки до 25.04.2025.

2.2. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2.3. Стягнуто з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 198,40 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що 14 лютого 2022 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа№686/15422/21) рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13 із забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 17червня 2024 року) скасовано. Рішення набрало законної сили 24лютого 2022 року і отримано позивачем 09 березня 2022року.

5. Однак 25 квітня 2022 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області без врегулювання терміну подальшого перебування, процедури виїзду, роз`яснень, протиправно та безпідставно, з порушенням законодавства та процедури, відносно позивача знову винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813 на підставі ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень; прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, що супроводжується подальшою забороною в`їзду в Україну. Позивач вважає, що постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813 винесена 25.04.2022 року та рішення про примусове повернення від 25.04.2022 року є протиправними та підлягають скасуванню.

6. Окрім того вказує, що українську мову частково розуміє, може нею спілкуватися, однак потребував перекладача і правозахисника при складанні постанови, оскільки працівники відповідача йому пояснили, що на нього буде лише накладено штраф, а насправді йому встановлено ще і заборону в`їзду в Україну. З клопотанням про надання йому захисника, перекладача не звертався. Не зміг своєчасно здійснити виїзду з України з огляду на судові процеси, вагітність дружини, війну в Україні, оскільки міркував так, що якщо він виїде, то в зв`язку з війною його на кордоні не пустять назад і він буде розлучений з сім`єю.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ000448,та визнано винним здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

8. 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 огли Хмельницьким РВ УДМС в Хмельницькій області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13, із забороною в`їзду в України строком на три роки (до 17 червня 2024 року), на підставі сг.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

9. 07 вересня 2021 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа - 686/15298/21) постанову про накладання адміністративного стягнення відносно позивача скасовано. Рішення набрало законної сили 14 грудня 2021 року.

10. 14 лютого 2022 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа№686/15422/21) рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13 із забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 17 червня 2024 року) скасовано. Рішення набрало законної сили 24 лютого 2022 року.

11. 25 квітня 2022 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПНМХМ 000813, якою визнано його винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.203 КУпАП, тобто за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

12. Того ж дня відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано його покинути територію України до 24.05.2022, заборонити в`їзду в Україну строком на три роки, до 25.04.2025.

13. Не погодившись з постановою позивач оскаржив її в судовому порядку.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

14. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-6 цієї постанови.

15. Відповідач вказує, що процедура прийняття оскаржуваних рішень була дотримана, а відповідач діяв на підставі закону і в межах наданих повноважень. Жодних протиправних дій щодо позивача не вчинялося, натомість він тривалий час ухилявся від виїзду з України, достеменно знаючи, що посвідку на тимчасове проживання йому скасовано, саме тому йому обрано максимальне стягнення із забороною в`їзду на території України.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

16. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

18. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

19. Положення статті 1 Закону № 3773-VI розрізняє два поняття («іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах» та «нелегальний мігрант»).

20. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

21. Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

22. Пунктом 2 статті 25 Закону № 3773-VI передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

23. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)...».

24. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

25. Статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України; або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягне за собою накладення відповідного штрафу.

26. Згідно з ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

27. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-V1 передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

28. Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

29. Згідно до частини 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

30. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки Р України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)...».

31. Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

32. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

33. Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть1 добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

34. Згідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії. порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального, органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції; органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням. протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати ЗО днів з дня прийняття рішення.

35. Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

36. Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано законність прийнятого рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022 року відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , яке супроводжується забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року), прийнятого головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бродієм М.М., та затвердженого заступником начальника Управління-начальником відділу УДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б., в частині примусового повернення.

37. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

38. 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 огли Хмельницьким РВ УДМС в Хмельницькій області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13, із забороною в`їзду в України строком на три роки (до 17 червня 2024 року), на підставі сг.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

39. 07 вересня 2021 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа - 686/15298/21) постанову про накладання адміністративного стягнення відносно позивача скасовано. Рішення набрало законної сили 14 грудня 2021 року.

40. 14 лютого 2022 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа№686/15422/21) рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13 із забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 17 червня 2024 року) скасовано. Рішення набрало законної сили 24 лютого 2022 року.

41. 25 квітня 2022 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПНМХМ 000813, якою визнано його винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.203 КУпАП, тобто за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

42. Того ж дня відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано його покинути територію України до 24.05.2022, заборонити в`їзду в Україну строком на три роки, до 25.04.2025.

43. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено законність складеної постанови, адже позивач дійсно тривалий час проживав на території України без дозвільних документів, що визнає, оскільки в судовому засіданні пояснив, що його законне перебування в Україні, на його думку, закінчилося з 03.08.2021. Хоча відповідач вважає тривалість незаконного перебування в Україні позивача тривалішою (317 днів), однак навіть з 3.08.2021 позивач мав достатньо часу і можливостей на виїзд з України, аби в подальшому поновити своє законне перебування у ній, чого не зробив. Відтак, оскаржувана у даній справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена правомірно, є обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

44. При прийнятті рішення про примусове повернення позивач надав свідоцтво про шлюб від 16.06.2021 року з громадянкою України, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2021 року та рішення суду від 14.02.2022, однак всупереч наданим документам позивачу заборонили в`їзд в Україну строком на три роки.

45. Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на позицію Верховного Суду, де суд зазначив, що зважаючи на наявність зареєстрованого шлюбу позивача з громадянкою України, як законної підстави залишення та подальшого перебування на території України після повернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання з вказаних підстав, він матиме змогу легально перебувати на території України, не порушуючи, при цьому норм міграційного законодавства (постанови від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17).

46. Отже, факт укладення шлюбу та/або народження дитини на території України не є тотожнім легалізації іноземця чи особі без громадянства на території України.

47. Колегія суддів, зазначає, що вказані факти можуть бути підставою для оформлення права такої особи на проживання (перебування) в Україні, але не можуть самі по собі заміняти передбачені законом дії такої особи для реалізації цього права. Бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

48. Аналогічні правові висновки викладені в постанові від 10.10.2019 року справа №2340/2910/18.

49. Крім того, суд першої інстанції вірно також зауважив, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та наявність сім`ї не звільняє особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 квітня 2021 у справі №211/1113/18.

50. Відповідачем, на переконання апеляційного суду, дії під час прийняття оспорюваних позивачем рішень суб`єкта владних повноважень здійснені відповідно до закону та не суперечать йому.

51. При цьому, слід також наголосити апелянту, що він після примусового повернення не буде позбавлений можливості повторного в`їзду на територію України, заборона на в`їзд скасована судом першої інстанції.

52. Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач довів правомірність прийняття рішення про примусове повернення, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

53. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

54. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

55.Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

56. Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

57. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

58. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

59. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

60. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

61. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.