Справа № 440/6822/22
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/6822/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 64 від 22.07.2022, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту «а» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підземних роботах з повним робочим днем з 02.08.1990 по 10.08.1990, з 29.07.1991 по 09.08.1991, з 09.07.1992 по 15.08.1992, з 21.06.1993 по 15.09.1993, з 27.07.1995 по 28.05.2002, з 02.12.2002 по 01.08.2007, з 14.08.2007 по 18.04.2009, з 15.04.2013 по 30.09.2016, 03.10.2016 по 01.06.2022, період навчання в СПТУ №55 з 01.09.1989 по 27.06.1990; до загального страхового стажу увесь наявний стаж роботи, що записаний у трудовій книжці з урахуванням періодів навчання в СПТУ №55 та Донбаському гірничо-металургійному інституті, призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту «а» статті 13 ЗУ « Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області № 64 від 22.07.2022, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу роботи, є протиправним, оскільки позивач має необхідний стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, що підтверджується записами трудової книжки, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У наданому до суду відзиві на позовну заяву /а.с. 80-84/ представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що періоди роботи позивача на підземних роботах неможливо зарахувати до стажу, оскільки не надано уточнюючої довідки, зазначеної Додатком №5 до Порядку № 637, що містить інформацію про характер виконуваної роботи. Також зазначив, що до страхового стажу позивача неможливо зарахувати періоди навчання у Донбаському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1990 по 27.06.1995, оскільки період навчання збігається з періодом роботи, в трудовій книжці, не зазначена дата видачі диплому та є виправлення в даті закінчення навчання, Диплом НОМЕР_1 від 30.06.1995 не містить інформації про початок навчання. Крім того, заперечував наявність підстав для застосування при призначенні пільгової пенсії п. "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з огляду на положення п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 позовну заяву залишено без руху.

23.08.2022 позивач усунув недоліки позовної заяви, шляхом подання уточненої позовної заяви, в якій відповідачем визначено лише Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.09.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

За змістом частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 21.06.2022 № 1603- /а.с. 10/.

15.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського об`єднаного управління ПФУ пенсійного органу із заявою від 15.07.2022 про призначення пенсії за віком /а.с. 53/.

До вказаної заяви позивач, зокрема, надав такі документи: паспорт громадянина України /а.с. 57, 58 зворотній бік/, свідоцтво про народження № 99 від 10.08.1972 /а.с. 57 зворотній бік/, довідку про реєстрацію місця проживання особи від 13.09.2021 № 14543 /а.с. 58/, копію диплому НОМЕР_2 від 27.06.1990 /а.с. 59/, копію картки фізичної особи - платника податків /а.с. 59 зворотній бік/, копію трудової книжки НОМЕР_3 від 02.07.1990 /а.с. 60-66/, копію диплому НОМЕР_4 від 30.06.1995 /а.с. 60 зворотній бік/.

Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за результатами розгляду заяви позивача за принципом екстериторіальності прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.07.2022 №64, обґрунтоване тим, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на підземних роботах /а.с. 11/.

Вважаючи рішення від 22.07.2022 №64 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною 1 статті 114 Закону України №1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною 3 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (далі - Список № 202).

Розділ І Списку № 202 включає підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт - усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Водночас згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ від 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, статтю 13 Закону № 1788-ХІІ викладено в іншій редакції, зокрема, пунктом а зазначеної статті передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: „На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, а також загального страхового стажу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

У період роботи позивача діяли Постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", №36 від 16.01.2003 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", №461 від 24.06.2016 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", якими затверджено Список 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктами 4, 4.1. Порядку № 383 визначено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

За змістом пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що умовами для призначення чоловікові пільгової пенсії за віком за Списком 1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є: 1) досягнення 50-річного віку; 2) зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці; 3) наявність страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; 4) проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1.8 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Суд зазначає, що позивачу виповнилося 50 років 24.07.2022, а із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся 15.07.2022, тобто не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, що узгоджується із вимогами Порядку № 22-1.

Водночас відповідач, відмовляючи в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, констатував, що вік заявника 49 років 11 місяців, та не проаналізував наявність підстав для призначення пенсії позивачу на підставі Закону № 1788-ХІІ.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача у відзиві про неможливість застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення" при призначенні пільгової пенсії з огляду на положення пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058.

Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Суд зазначає, що вказані положення не свідчать про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в абзаці 2 цього пункту. Якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.07.2022 №64, яке є предметом спору, слідує, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачеві послугувало те, що страховий стаж позивача визначено у 22 роки 9 місяців 07 днів, а стаж роботи на підземних роботах, який дає право на призначенні пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058-IV , не визначено, при цьому:

1) до страхового стажу не зараховано періоди навчання з 01.09.1990 по 27.06.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 02.07.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи, крім того, не зазначена дата видачі диплому та має місце виправлення в даті закінчення навчання, диплом НОМЕР_5 від 30.06.1995 не взято до уваги, оскільки не зазначено початок навчання, що потребує надання уточнюючих документів з навчального закладу щодо періоду та форми навчання;

2) до стажу на підземних роботах не зараховано періоди протягом лютого 1990 року - червня 2022 року, оскільки відсутні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відсутня інформація щодо стану підприємства на сьогоднішній день (ліквідовано чи не ліквідовано).

Надаючи оцінку мотивам пенсійного органу, покладеним в основу спірного рішення, суд виходить з такого.

Суд акцентує увагу на тому, що аналіз правових норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

При цьому суд враховує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

Із записів трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 02.07.1990 /а.с. 13-16/ слідує, що позивач:

- з 01.09.1989 по 27.06.1990 навчався в СПТУ-55 м. Привілля;

- з 04.07.1990 по 02.08.1990 прийнятий електрослюсарем поверхні 3 розряду;

- з 02.08.1990 по 10.08.1990 переведений електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем під землею (10.08.1990 звільнений у зв`язку із вступом до ВНЗ);

- з 23.07.1991 по 09.08.1991 прийнятий електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем під землею для проходження виробничої практики (09.08.1991 звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики);

- 09.07.1992 по 15.08.1992 прийнятий електрослюсарем 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею (15.08.1992 звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики);

- з 21.06.1993 по 15.09.1993 прийнятий електрослюсарем підземним, 5 розряду з повним робочим днем під землею на період виробничої практики (15.09.1993 звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики);

- з 17.02.1995 по 20.03.1995 прийнятий електрослюсарем підземним 5 розряду на період виробничої практики (20.03.1995 звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики);

- з 01.09.1990 по 27.06.1995 навчався в Донбаському гірничо-металургійному інституті;

- з 27.07.1995 прийнятий заступником начальника ділянки, підземним, з повним робочим днем під землею;

- з 17.04.1996 призначений начальником ділянки, підземним, з повним робочим днем під землею

- з 01.05.1998 по 21.05.2002 працював старшим механіком вибійного обладнання, пов`язаний з підземними роботами;

- з 17.09.2002 прийнятий механіком виробництва ТОВ "Альянс Л.Т.Д.";

- з 02.12.2002 переведений механіком відділення з повним робочим днем під землею; зазначено, що на підставі наказу № 22 від 31.03.2003 "Про атестацію робочих місць" підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення Список 1;

- 01.08.2007 звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням;

- з 14.08.2007 по 18.04.2009 прийнятий підземним механіком з повним робочим днем під землею Відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" АТ "Лисичанськвугілля";

- з 21.04.2009 по 05.03.2013 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби;

- з 15.04.2013 прийнятий електрослюсарем підземним, п`ятого розряду з повним робочим днем під землею;

- з 28.10.2013 переведений заступником начальника дільниці підземним з повним робочим днем під землею;

- з 26.01.2015 переведений старшим механіком, зв`язаний з підземними роботами;

- 30.09.2016 звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням;

- з 03.10.2016 прийнятий старшим механіком з ремонту забійного обладнання, зв`язаним з підземними роботами;

- з 01.02.2019 переведений начальником дільниці з повним робочим днем під землею на відокремленому підрозділі "Шахта Новодружеська АТ Лисичанськвугілля".

Крім того, в трудовій книжці позивача містяться відмітки про атестацію робочих місць та підтвердження права на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах Список №1.

За змістом абзацу 4 пункту 2.14 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України за №58 від 29.07.1993 (надалі по тексту також - Інструкція №58), якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд акцентує увагу на тому, що у трудовій книжці ОСОБА_1 наявні відомості про умови праці (повний робочий день) та характер виконуваної роботи на посадах: з повним робочим днем під землею.

У період роботи позивача були чинні Списки № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, згідно з якими право на державну пенсію на пільгових умовах мають усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці шахтах, на будівництві шахт, копалень та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо)).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (пп. "а" підрозділу 1 розділу І "Гірничі роботи") та постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 (п. 1010100а розділу І "Гірничі роботи") віднесено гірничі роботи і всіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Також, відповідно до пункту 1 розділу І постанови КМУ №461 від 24.06.2016 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, віднесено працівників, які зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Таким чином, відомості трудової книжки позивача містили усі необхідні відомості щодо умов праці та характеру виконуваної роботи, яка належать до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, тому доводи відповідача про необхідність подання позивачем уточнюючих довідок є безпідставними, а відтак і не зарахування періодів роботи до пільгового стажу є необгрунтованим.

Також суд враховує, що відповідно до статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про професійно-технічну освіту" до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно - художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально - виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально - курсовий комбінат; навчальний центр; інші тини закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

За приписами п. "д" ч. 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", чинного на період навчання позивача, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач навчався з 01.09.1989 по 27.06.1990 в Профтехучилищі №55 м. Привілля Луганської області та закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією електрослюсар підземний, що підтверджується копією диплому НОМЕР_6 від 27.06.1990 /а.с. 18/.

Також ОСОБА_1 навчався в період з 01.09.1990 по 27.06.1995 в Донбаському гірничо-металургійному інституті, про що зроблено запис у трудовій книжці та підтверджено дипломом спеціаліста НОМЕР_4 від 30.06.1995 /а.с. 17/.

У період навчання позивач на час проходження виробничої практики, яка тривала декілька тижнів або місяців на рік, працював за фахом, виконуючи роботу електрослюсар підземний, яка належать до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що підтверджується трудовою книжкою позивача.

За наведених обставин, суд констатує, що відмова пенсійного органу зарахувати до страхового стажу час навчання позивача не грунтується на вимогах законодавства.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що період навчання позивача перетинається з періодом роботи, у зв`язку з чим не підлягає зарахуванню до страхового стажу. Суд наголошує, що період навчання позивача лише частково перетинається з періодом роботи, а саме - на час проходження виробничої практики, при цьому вказані обставини не є перешкодою для зарахування періоду навчання позивача, крім того, що є фактично періодом роботи, до страхового стажу на загальних підставах.

Суд також критично оцінює посилання відповідача на те, що не зазначена дата видачі диплому та має місце виправлення в даті закінчення навчання, оскільки наведені факти не відповідають наявним у справі документам /а.с. 18/.

Крім того, диплом НОМЕР_5 від 30.06.1995 відповідачем безпідставно не взято до уваги, оскільки не зазначено початок навчання. Суд зауважує, що період навчання відповідно до вказаного диплому зазначено у трудовій книжці позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави відмови позивачеві у призначенні пенсії, викладені у спірному рішенні, не ґрунтуються на вимогах законодавства, натомість свідчать про формальний підхід до розгляду заяви позивача із документами щодо призначення пенсії. Крім того, відповідач не надав оцінки щодо наявності правових підстав застосування до позивача пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що свідчить про неповний та невсебічний розгляд документів, що суперечить вимогам п. 4.7. Порядку № 22-1, за змістом яких право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Підсумовуючи наведене, суд констатує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.07.2022 за № 64 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 прийнято не на підставі законодавства, прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд враховує, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, повноваження щодо призначення пенсії належить до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що відповідачем не здійснено розрахунок пільгового стажу позивача із посиланням на формальні підстави, не надано оцінки щодо наявності правових підстав застосування до позивача пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто не виконано усі умови, визначені законом для прийняття рішення про призначення пенсії, позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підземних роботах з повним робочим днем з 02.08.1990 по 10.08.1990, з 29.07.1991 по 09.08.1991, з 09.07.1992 по 15.08.1992, з 21.06.1993 по 15.09.1993, з 27.07.1995 по 28.05.2002, з 02.12.2002 по 01.08.2007, з 14.08.2007 по 18.04.2009, з 15.04.2013 по 30.09.2016, 03.10.2016 по 01.06.2022, період навчання в СПТУ №55 з 01.09.1989 по 27.06.1990; до загального страхового стажу увесь наявний стаж роботи, що записаний у трудовій книжці з урахуванням періодів навчання в СПТУ №55 та Донбаському гірничо-металургійному інституті, задоволенню не підлягають.

Водночас належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.07.2022, з урахуванням висновків суду. Отже, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За приписами частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Беручи до уваги те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на нього судові витрати повністю та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Частиною другою статті 6 КАСУ передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність), а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до наданих до позовної заяви документів ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги від 08.08.2022 /а.с. 19/, акт прийому виконаних робіт від 10.08.2022 /а.с. 20/, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанція № 8 від 08.08.2022 /а.с. 22/.

Відповідно до пункту 3 Договору про надання правової допомоги від 08.08.2022 за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт адвокатом надано послуги з підготовки позовної заяви, розмір гонорару становить 3000,00 грн.

Суд зазначає, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів отримання правничої допомоги, спростовується наявними в матеріалах справи документами на підтвердження наданих послуг правового характеру. Доводи відповідача про не зазначення часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, детальний опис якого необхідний для визначення співмірності послуг адвоката, суд оцінює критично, оскільки вказані обставини не можуть бути єдиною підставою для висновку про необґрунтованість витрат, які підлягають оцінці з урахуванням усіх наявних документів.

Беручи до уваги те, що спір виник внаслідок прийняття неправильного рішення відповідачем, суд відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне покласти на нього витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн повністю.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 64 від 22.07.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.07.2022, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол