Справа № 420/2230/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/2230/22
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г. В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 по справі № 420/2230/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не нездійснення виплати матеріальної допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нездійснення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі посадового окладу та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 2021 році позивачу матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не була виплачена ГУНП в Одеській області, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не нездійснення виплати матеріальної допомоги та зобов`язання вчинити певні дії відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- апелянтка не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нормами чинного законодавства України не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань, оскільки вважає, що нею дотримані всі умови отримання матеріальної допомоги як для оздоровлення так і для вирішення соціально-побутових питань;

- судом першої інстанції при прийнятті рішення враховано відзив відповідача на адміністративний позов, який апелянтка не отримувала, що в подальшому унеможливило складання та подачу обґрунтованого заперечення на відзив з посиланням на конкретні обставини.

Представником відповідача до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим з дотриманням вимог матеріального та процесуального.

Апелянткою до суду апеляційної інстанції надано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, доводи якої повторюють доводи апеляційної скарги.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , в період з 09.01.2020 року по 02.08.2021 року проходила службу в ГУНП в Одеській області.

Однак, у 2021 році позивачу матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не була виплачена ГУНП в Одеській області.

20.07.2021 року з урахуванням норм чинного законодавства щодо грошового забезпечення поліцейських, перебуваючи на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, позивачем на адресу ГУНП в Одеській області надіслано рапорти про надання матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та для вирішення соціально-побутових питань із зазначенням розміру допомоги.

16.09.2021 року через відсутність відповіді на вищевказані рапорти, позивач з метою отримання матеріальної допомоги звернувся до відповідача із заявою про порушення порядку виплати матеріальної допомоги за 2021 рік та проведення службового розслідування, однак отримав відповідь від 05.10.2021 року, якою відмовлено у виплаті вказаної допомоги.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4 частини 10 статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови №988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. (далі - Порядок № 260).

Згідно з п. 5 Розділу І вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 13 Розділу І Порядку №260 визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Отже, з системного аналізу наведених норм права виходить, що матеріальна допомога для оздоровлення та/або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається поліцейському за двох умов:

1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;

2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що матеріальна допомога як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими виплатами і надаються керівником органу поліції лише в межах затверджених асигнувань на такі виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на адресу ГУНП в Одеській області надала рапорти про надання матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та для вирішення соціально-побутових питань, зареєстровані УДЗ ГУНП в Одеській області 21.07.2021 за вх. № 5070, вх. № 5072 (а.с. 22-24). Вказані рапорти за резолюцією начальника ГУНП в Одеській області Беха О.В. передано до опрацювання ОСОБА_2

16.09.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою про порушення порядку виплати матеріальної допомоги за 2021 рік та проведення службового розслідування (а.с. 12).

05.10.2021 року начальником Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Одеській області Францевою Т.П. надано відповідь на вказану заяву, в якій зазначено, що позивачці керівником ГУНП в Одеській області не було визначено розмір матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань. Також зазначено, що кошторисом загального фонду ГУ НП в Одеській області на 2021 рік станом на 01.08.2021 асигнування на виплату матеріальної допомоги (на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) не передбачалися (а. с. 13).

08.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до Національної поліції України з запитом про надання інформації про факт виділення коштів ДФЗБО НПУ протягом року до УФЗБО ГУ НП в Одеській області для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань поліцейського (а. с. 14).

20.12.2021 заступником начальника Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Фещуком В. на вказаний запит позивачки надано відповідь, в якій зазначено, що встановлений щомісячний розпис асигнувань, за загальним фондом державного бюджету, дозволив здійснювати виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань починаючи з жовтня поточного року. Разом з тим повідомлено, що видатки, затвердженні державним бюджетом України на 2021 рік для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань поліцейським окремо не виділені (а.с. 15).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на момент подання позивачкою зазначених рапортів, у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, у відповідача були відсутні підстави для надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нормами чинного законодавства не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.

Близького за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.04.2019 у справі 820/3747/18.

Виходячи з наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не нездійснення виплати матеріальної допомоги та зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення враховано відзив відповідача на адміністративний позов, який апелянтка не отримувала, що в подальшому унеможливило складання та подачу обґрунтованого заперечення на відзив з посиланням на конкретні обставини.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки матеріали справи не містять відзиву відповідача на позовну заяву. Крім того, в описовій частині рішення суду першої інстанції від 16.05.2022 вказано, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву (а.с. 31).

Інші доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 по справі № 420/2230/22 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 по справі № 420/2230/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.