Справа № 380/12162/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви
27 вересня 2022 року
Суддя Львівського окружного адміністративного Потабенко В.А. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якій просить:

- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати, нарахування не у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2011 по 28.02.2018 включно, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), а з 01.03.2018 по 13.09.2019 - із застосуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.08. 2011 по 28.02.2018 включно, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), а з 01.03.2018 по 13.09.2019 - із застосуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.09.2011 по день фактичної виплати індексації.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2016 пo 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Ухвалою судді від 12.09.2022 залишено позовну заяву без руху. Позивачу встановлено строк для усунення недоліків у строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наданням доказів поважності причин пропуску строку.

22.09.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. №60850). Позивачем зазначено, що питання строків звернення до суду за компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки досліджувалося Верховним Судом та зроблено висновки у справі №620/4218/18 від 21.08.2019, згідно яких стягнення сум компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій необмежені позовною давністю. До заяви про усунення недоліків позовної заяви позивачем долучено клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, в якому зазначено, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 повернуто позовну заяву. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 про повернення позовної заяви в адміністративній справі №380/1243/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії без змін. Також позивач зазначив, що індексація грошового забезпечення є частиною грошового забезпечення, а отже строк для звернення до суду необмежений згідно ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України. Відтак, позивач просить визнати поважними причини пропуску строків звернення до суду.

Ознайомившись із мотивами, наведеними позивачем у заяві, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з огляду на наступне.

Строки звернення до суду визначені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121 КАС України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX внесено зміни, зокрема до ст. 233 Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Чинна станом на дату звернення до суду і вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі редакція ст. 233 КЗпП України не передбачає інших (відмінних) строків для звернення до суду з позовом щодо порушення законодавства про оплату праці, в т.ч. у відносинах публічної служби.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до обставин позовної заяви та доданих до позовної заяви документів позивачу у період з 01.08.2011 по 13.09.2019 індексація грошового забезпечення нараховувалась у зменшеному розмірі, про що позивачу було відомо ще в момент отримання відповідних платежів, оскільки такі мають регулярний характер.

Також позивач просить нарахувати грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2016-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2019, судом встановлено, що наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) від 16.08.2019 №34-РС позивача звільнено з військової служби. Відповідно до «Положення про проходження громадянами про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Відтак, при звільненні позивачу повинно було бути відомо про нараховані та отримані ним суми грошового забезпечення.

Навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 розраховував отримати ці платежі при звільненні з військової служби, то доказом того, що позивач знав про розмір отриманого грошового забезпечення при звільненні є відповідь військової частини від 14.12.2021 №71/1/783. Відтак, незрозумілим залишається зволікання позивача з вирішенням витання щодо неповного (на його думку) нарахування грошового забезпечення.

Суддя зазначає, що з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 05.09.2022, тобто із значним пропуском строку звернення до суду (майже 3 роки після звільнення з військової частини).

Єдиний аргумент позивача полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проте такий є помилковим, оскільки станом на дату звернення до суду ця норма втратила чинність. Суд також враховує, що прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-IX не передбачають переживаючої дії для зміненої ним ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

З огляду на долучені докази до позовної заяви, а також оцінюючи доводи заяви позивача про усунення недоліків та поновлення строку звернення до суду, суддя не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Судом також не беруться до уваги покликання позивача на той факт, що оскільки ним в січні 2022 року було подано аналогічну заяву до Львівського окружного адміністративного суду і така була повернута в зв`язку з неусуненням недоліків ухвалою від 07.06.2022, то має місце переривання процесуальних строків.

Суд дослідив зміст ухвали про залишення позовної заяви без руху від 21.01.2022 та ухвали про повернення позовної заяви від 07.06.2022 в справі 380/1243/22 та зазначає, що підставою для залишення позовної заяви без руху в справі 380/1243/22 було не пропущення ОСОБА_1 строків звернення до суду, а неподання до позовної заяви доказів та відсутність викладу обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Таким чином, звернення до суду в січні 2022 року не можна вважати таким, що перериває строк позовної давності.

Частиною 1 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Враховуючи все наведене вище, суддя доходить до висновку, що заяву про поновлення строку на звернення до суду належить залишити без задоволення, внаслідок чого позов підлягає поверненню у порядку ч. 2 ст. 123 КАС України.

На підставі ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України та керуючись ст.ст. 4, 6-9, 122, 123, 169, 241-243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ухвалила:

позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Суддя Потабенко В.А.