Справа № 300/3364/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2022 р. справа № 300/3364/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 22.08.2022 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач), в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році протиправними, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в івано-Франківській області здійснити призначення її пенсії з часу звернення із заявою про призначення пенсії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки не врахував до страхового стажу позивача період роботи з 13.02.1989 по 21.09.1993, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення (23.02.1994), чим порушено пункт 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110. Крім того, в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) за 2008 та 2018 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків ,які є меншими, ніж мінімальний страховий внесок.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.09.2022. В якості документів, які засвідчують особливий статус особи при зверненні за призначенням пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ позивачем подано:
- копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 , категорія 3;
- копію довідки від 27.12.1999 № 76 щодо відрядження в Київську область для обслуговування ліквідаторів Чорнобильської аварії з 22.10.1986 по 06.11.1986, видану Громадським харчуванням Городенківського райспоживтовариства;
-копію довідки від 10.11.2002 № 121 про період роботи на КПП (контрольно-пропускний пункт) с. Діброва з 22.10.1986 по 06.11.1986, видану Громадським харчуванням Городенківського райспоживтовариства. Однак, довідки №76 від 27.12.1999 та №121 від 10.11.2002, видані Громадським харчуванням Городенківського райспооісивтовариства, не є довідками встановленого взірця за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, не є первинними документами, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - а видані підприємством у вигляді довідки довільної форми, та не є довідкою архівної установи чи військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Як зазначено вище, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, а не на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, оскільки Порядком № 22-1 передбачено визначений перелік документів, де окрім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідним є подання інших документів, а саме або довідка встановленого взірця Форми №122 або первинні документи або довідки архівної установи чи військової частини. Отже, зазначені довідки №76 від 27.12.1999 та №121 від 10.11.2002, видані Громадським харчуванням Городенківського райспоживтовариства, не є документами, які передбачені абзац 9 підпункт 5) пункт 2.1 розділу II Порядок № 22-1, що унеможливлює призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.
Щодо незарахування періоду роботи з 13.02.1989 по 21.09.1993 до страхового стажу зазначаємо наступне. Згідно пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №110). Однак, згідно трудової книжки НОМЕР_2 позивача запис №12 виявлено, що дата звільнення - 21.09.1993 не відповідає даті наказу на звільнення - 23.02.1994, чим порушено вищезазначені норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №110. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
21.06.2022 позивач повторно звернулися у сервісний центр із заявою про призначення пенсії пенсій за віком, як особа, яка працювала на територіях радіоактивного забруднення. До заяви долучила паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 27.02.2019, трудову книжку НОМЕР_2 від 17.02.1986, інші документи, в тому числі, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 категорія 3 від 20.1111.2006 копію довідки №76 від 27.12.199 щодо відрядження в Київську область для обслуговування ліквідаторів Чорнобильської аварії з 22.10.1986 по 06.11.1986 видану Городенківським харчуванням Городенківського райспоживтовариства, копію довідки від 10.11.2022 №121 про період роботи на контрольно-пропускному пункті (надалі, також КПП) в с. Діброва з 22.10.1986 по 06.11.1986, видану Громадським харчуванням Городенківського райспоживтовариства.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.
Відповідно до частини першої статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".
У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 міститься висновок, згідно з яким, аналіз положень, зокрема, статті 16 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; за Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (надалі, також Закон №796-XII).
Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 10 Закону №796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років.
Із аналізу наведених правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.
Водночас законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.
Згідно статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Згідно із частиною першою статті 15 Закону 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення. В пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1 (далі - Порядок № 22-1).
Порядком № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII).
З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5 ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та віднесена до 3-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.11.2006 (а.с. 6).
В свою чергу посвідчення позивача недійсним не визнавалось, а статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється.
Крім цього, як встановлено судом зі змісту долучених позивачем до заяви про призначення пенсії архівних довідок виданих Городенківським громадським харчуванням Городенківської райспоживспілки №121 від 10.11.1992 та №76 від 27.12.1999, ОСОБА_1 командирована у період з 22.10.1986 по 06.11.1986 для обслуговування ліквідаторів Чорнобильсьеої аварії на АЕС у КПП с. Діброва Київської області (зона безумовного (обов`язкового) відселення згідно з постановами ради Міністрів УРСР згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991) з відомостями про відпрацьовану кількість годин та виплату заробітної плати.
Зазначені довідки містять відомості про період, населений пункт (об`єкт), де проводились роботи та кількість днів перебування (відпрацьованих годин) у відповідній зоні, а також, посилання на первинні документи, якими підтверджуються такі дані, що у повній мірі відповідає вимогам статті 55 Закону №796-ХІІ і підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1.
Натомість, не надавши жодної оцінки усім без винятку поданим ОСОБА_1 довідкам, відповідач за відсутності будь-якого обґрунтування у рішенні про відмову в призначенні пенсії вказав на необхідність подання архівних довідок або інших первинних документів, які б підтверджували статус особи та період роботи в населених пунктах зони відчуження.
В результаті дослідження долучених ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії документів, у суду відсутні сумніви стосовно наявності у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що свідчить про протиправність та необгрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині визначених відповідачем підстав такої відмови.
З приводу наявності у позивача права на призначення пенсії із пільговим зменшенням пенсійного віку, суд зважає на такі обставини.
Як зазначено вище, відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ у редакції від чинній, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - на 5 років.
Враховуючи встановлену судом загальну кількість календарних днів роботи у зоні відчуження за такий період, що становить 15 днів, у відповідності до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років, тобто після досягнення 55-річного віку, однак лише за умови наявності у ньеї достатнього страхового стажу.
На виконання вимог ухвали суду, представником відповідача до матеріалів справи долучено розрахунок стажу для призначення пенсії за віком станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 21.06.2022 - 15 років 01 місяць 23 дні.
Зменшення вказаного страхового стажу (15 років 1 місяць 11 днів) на 5 років пенсійного віку, залишає позивачу страховий стаж, що становить лише 10 років 01 місяць 23 дні, який є недостатнім та не відповідає визначеним статтею 55 Закону вимогам, а отже і не дає ОСОБА_1 права на застосування положень пункту 1 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ та призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.
Щодо не зарахування періоду роботи з 13.02.1989 по 21.02.1993 до страхового стажу позивача, суд зазначає таке.
Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника, є його трудова книжка.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.
Записами трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено що позивач з 13.02.1989 по 21.09.1993 працювала у радгоспі імені ОСОБА_3 .
Суд вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 13.02.1989 по 21.09.1993, оскільки такий період підтверджений належно вчиненими записами трудової книжки та, на переконання суду, не потребують додаткового підтвердження уточнюючими довідками.
Проміжок часу між датою звільнення та датою прийняття наказу про звільнення, в даному випадку не викликає сумнівів у достовірності таких записів трудової книжки позивача та не може бути підставою для відмови зарахування цього періоду роботи до страхового стажу.
Так, згідно пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (пункт 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №110).
Водночас Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Відтак, відповідачем протиправно не враховано період роботи з 13.02.1989 по 21.09.1993 у радгоспі ОСОБА_3 .
Отже, беручи до уваги усі вищенаведені обставини та правові положення, суд констатує, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що у повній мірі підтверджується долученими до заяви про призначення пенсії архівними довідками та дублікатом посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії. У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області у рішенні про відмову в призначенні позивачу пенсії не надало належної оцінки долученим ОСОБА_1 документам, протиправно не врахувало до страхового стажу позивача період роботи з 13.02.1989 по 21.09.1993 у радгоспі ОСОБА_3 . Враховуючи наведене, таке рішення відповідача, в частині підстав відмови у призначенні пенсії, не відповідає приписам частини 2 статті 2 КАС України, та як наслідок, підлягає скасуванню.
Втім, оскільки судом встановлено, що наявний у позивача страховий стаж, враховуючи період роботи з 13.02.1989 по 21.09.1993, є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно із частинами 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн, що пропорційно становить 50% задоволених позовних вимог.
Доказів понесення інших судових витрат сторонами суду не надано.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.