Справа № 460/11986/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року м. Рівне №460/11986/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») (далі - відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

визнати протиправними дії відповідача-1 щодо нарахування і виплати в неналежному (зменшеному) розмірі позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року;

зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2014 року по 01 січня 2016 року позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

визнати протиправними дії відповідача-1 щодо ненарахування, а отже і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

визнати протиправними дії відповідача-1 щодо нарахування і виплати в неналежному (зменшеному) розмірі позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року;

зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін, для подальшої індексації з врахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2014 року по день її фактичної виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Стислий виклад позицій сторін.
За змістом позовної заяви вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що у період з 01 січня 2014 року по 14 березня 2019 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та був зарахований на грошове забезпечення. При цьому, повідомив, що за вказаний період проходження служби йому нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення в неповному розмірі. Вважає дії відповідача-1 щодо ненарахування та невиплати індексації в належному розмірі у спірний період протиправними та необґрунтованими, оскільки індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Крім того, позивач вважає, що відповідач-1 неправильно встановлював базові місяці для нарахування індексації грошового забезпечення. Тому, з метою відновлення порушених прав, звернувся до суду із цим позовом. Більше того, покликаючись на положення Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ позивач вказує, що при виплаті йому індексації в належному розмірі відповідач-2 має здійснити компенсацію сум утриманого податку з доходів фізичних осіб, а також виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

23.05.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому військова частина НОМЕР_1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що з січня 2014 року по грудень 2015 року позивачу нараховувалася індексація грошового із встановленням базовим місяця, в якому відбувалося підвищення грошових доходів останнього. З січня 2016 року по лютий 2018 року включно нарахування позивачу індексації грошового забезпечення здійснювалося випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозованого рівня інфляції, а також грудня 2015 року як місяця підвищення грошових доходів (грошового забезпечення) позивача. З огляду на вказане, відповідач-1 стверджує, що в період проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 нарахування індексації грошового забезпечення останньому здійснювалося у відповідності до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

25.05.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому військова частина НОМЕР_2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що він не є тією особою, що має відповідати за цим позовом. Так, у період з 01 січня 2014 року по 14 березня 2019 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Тобто, у спірний період нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , в тому числі позивачу, здійснювалося безпосередньо названою військовою частиною, позаяк, лише з 01 січня 2020 року відповідну функцію було делеговано військовій частині НОМЕР_2 . З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заяви, клопотання учасників справи.
Заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року у відповідачів витребовувалися додаткові докази.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 лютого 2019 року № 57 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу планування - заступника начальника управління територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », звільнено з військової служби відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я).

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 14 березня 2019 року № 60, полковника ОСОБА_1 , начальника відділу планування - заступника начальника управління територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Листом від 30 грудня 2020 року за № 501/25/1172 військова частина НОМЕР_1 надала представнику ОСОБА_1 адвокату Трофімову Р.В. документи щодо грошового забезпечення позивача, а саме: довідку військової частини НОМЕР_2 (картки особового рахунку військовослужбовця за 2014-2019 роки) від 30 грудня 2020 року № 1046/4 про види та розміри грошового забезпечення; довідку військової частини НОМЕР_2 від 30 грудня 2020 року № 1046/2 про розмір грошового забезпечення за останні календарні місяці перед звільненням; довідку військової частини НОМЕР_2 від 30 грудня 2020 року № 1046/1 про складові грошового забезпечення, з якого нараховувалася грошова допомога у разі звільнення з військової служби; довідку військової частини НОМЕР_2 від 30 грудня 2020 року № 1046/3 про складові грошового забезпечення, з якого нараховувалася грошова допомога для оздоровлення за 2014-2019 роки.

З аналізу вказаних вище довідок позивачем встановлено невиплату індексації грошового забезпечення в належних розмірах.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нарахування та виплати індексації та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення.
Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

В силу статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078), визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013), яка набрала чинності з 15 грудня 2015 року та підлягала застосуванню з 01 грудня 2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Серед іншого, внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення. Зокрема, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови № 1013 місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078). Крім того, якщо раніше базовий місяць (місяць підвищення) визначався в разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, то після внесення змін - тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).

Таким чином, починаючи з 01 грудня 2015 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець.

Наведене вище також підтверджується роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України, наданими Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом від 08 серпня 2017 року № 78/о/66-17.

Водночас, слід зазначити, що відповідні зміни до Порядку №1078 були внесені Постановою № 1013.

Пунктом 1 Постанови № 1013 передбачено підвищення з 01 грудня 2015 року посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

При цьому підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Тобто, Постановою № 1013 були підвищені оклади майже в усіх галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 1 3-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулася лише з 01 березня 2018 року в зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відтак, з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01 грудня 2015 року і включно до 01 серпня 2018 року, посадові оклади військовослужбовців не змінилися.

До 15 грудня 2015 року абзаци перший четвертий пункту 5 Порядку № 1078 були викладені в наступній редакції.

У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1-1 і 4 цього Порядку.

У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.

Місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників у зв`язку із розширенням зони обслуговування, збільшенням обсягу робіт, суміщенням професій (посад), виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника, оплатою за роботу за сумісництвом на одному підприємстві, в установі, організації, а також за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).

Тобто, в чинній редакції Порядку № 1078, на відміну від редакції до 15 грудня 2015 року, відсутнє таке поняття як «базовий місяць» для розрахунку індексації.

До того ж, зобов`язання відповідача при розрахунку індексації за період з січня 2014 року по грудень 2015 року застосувати січень 2008 року як базовий безпідставне, оскільки до грудня 2015 року діяв інший механізм визначення та обрахунку індексації.

Аналіз редакції пункту 5 Порядку № 1078, а особливо його абзаців з першого по п`ятий свідчить про те, що значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних окладів (стипендій), для обрахунку приймається за 1 або 100 відсотків лише коли таке підвищення відбулося після 15 грудня 2015 року або після цієї дати.

Прийняття підвищення тарифних окладів (стипендій), яке сталося до 15 грудня 2015 року, за 1 або 100 відсотків порушує таку складову верховенства права, як принцип правової визначеності, та суперечить положенням частини першої статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу з січня 2014 року по грудень 2015 року включно нараховувалася та виплачувалася індексація грошового із встановленням базовим місяця, в якому відбувалося підвищення грошових доходів, а саме: січня 2014 року у зв`язку з підвищенням розміру щомісячної грошової винагороди до 60 %; лютого 2014 року у зв`язку з підвищенням посадового окладу; березня 2015 року у зв`язку з підвищенням посадового окладу; серпня 2015 року у зв`язку з підвищенням надбавки за таємність. Вказане стверджується наявною у справі довідкою військової частини НОМЕР_2 від 25 серпня 2022 року № 36/800/1.

З вищенаведеного слідує, що в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року базові місяці для нарахування індексації грошового забезпечення змінювались правомірно та індексація виплачувалась позивачу в повному обсязі згідно з вимогами чинного законодавства.

З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині, що стосується нарахування та виплати в належному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Стосовно нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року, та за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року з встановленням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін, то суд зазначає наступне.

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою військової частини НОМЕР_2 від 25 серпня 2022 року № 36/800 за період з січня 2016 по лютий 2018 року нарахована позивачу індексація грошового забезпечення становить 0,00 грн. При цьому, у примітці вказаної довідки зазначено: «Грудень 2015 року місяць підняття доходів випереджаючим шляхом (згідно з постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 та від 09.12.2015 № 1013)».

В свою чергу, зі змісту довідки військової частини НОМЕР_2 від 25 серпня 2022 року № 36/800/3 слідує, що за період з березня 2018 року по листопада 2018 року включно нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення становить 0,00 грн, в грудні 2018 року нараховано 71,08 грн, виплачено 71,08 грн, в січні 2019 року нараховано 71,08 грн, виплачено 0,00 грн, в лютому 2019 року нараховано 71,08 грн, виплачено 71,08 грн, в березні 2019 року нараховано 60,73 грн, виплачено 0,00 грн, в квітні 2019 року виплачено 131,81 грн. При цьому, вказана довідка не містить відомостей про те який саме місяць був використаний для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення у грудні 2018 року березні 2019 року.

Як зазначалося судом вище, починаючи з 15 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець.

Визначення розміру посадових окладів військовослужбовців, на момент виникнення спірних правовідносин здійснювалося відповідно до постанови Кабміну Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294), якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Вказана постанова набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Постанова № 1294 діяла до дати набрання чинності Постановою № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме до 01 березня 2018 року.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01 січня 2008 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації - не відбувалося.

Крім цього, суд зауважує, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України», з метою визначення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, установлено тарифні розряди за основними типовими посадами та основними посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України згідно зі схемами, визначеними у додатках 1 - 22 до наказу, в результаті чого збільшилися посадові оклади військовослужбовців.

Отже, починаючи з березня 2018 року, базовим місяцем для розрахунку індексації є відповідно березень 2018 року.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Тому, враховуючи наявність правових підстав для отримання позивачем індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також неправильне визначення відповідачем-1 базового місяця для нарахування позивачу індексації за вказаний період, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для їх задоволення шляхом як визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, так і зобов`язання нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця січня 2008 року.

Також в ході судового розгляду відповідачі не довели, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року здійснювалися із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації, та з врахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078. Більше того, у заявах по суті відповідачі взагалі не зазначили жодних нормативно-правових обґрунтувань з приводу порядку обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року.

Відтак, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають до задоволення.

Також суд зазначає, що відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 грудня 2019 року № 821 військова частина НОМЕР_1 з 01 січня 2020 року зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 1.3 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (далі Правила № 280), розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони є:

Міністр оборони головний розпорядник;

командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів, - розпорядники коштів нижчого рівня (далі розпорядники коштів другого рівня);

командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня, - розпорядники коштів нижчого рівня (далі розпорядники коштів третього рівня).

Пунктом 1.5 Правил № 280 визначено, що військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень) (далі -правил).

Згідно пункту 47 статті 2 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.

ОСОБА_1 військову службу у період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2019 проходив у військовій частині НОМЕР_1 , яка на той час була розпорядником бюджетних коштів. А відтак, військова частина НОМЕР_1 була зобов`язана була нараховувати і виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення в належному розмірі за вказаний період.

Тобто, для захисту порушених прав позивача слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в належному розмірі індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2019 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу в належному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2019 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Вимогами частини сьомої пункту 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів населення громадянам провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Так, стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (у редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин).

У статті 3 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації страти частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже, підсумовуючи викладене вище в його сукупності, суд вважає доведеними та підтвердженими обставини протиправної бездіяльності відповідача-1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2019 року, у зв`язку з чим приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення пов`язаної із цим частини позовних вимог щодо виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації.

В той же час, не підлягають до задоволення, як такі, що заявлені передчасно, вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Так, протягом періодів, щодо яких суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалася. Тому на час вирішення цієї справи, спору щодо компенсації позивачу сум податку з доходів фізичних осіб відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 при виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2019 року в належному розмірі ще не існує. Також, відповідачі ще не ухвалювали рішення про виплату позивачу індексації грошового забезпечення без компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, у зв`язку з чим на момент ухвалення цього судового рішення відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такої виплати будуть порушені. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Висновки суду.
В ході судового розгляду суд встановив, що відповідачем-1 протиправно не здійснювалося нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2019 року в належному розмірі, тобто суб`єкт владних повноважень не забезпечив виконання вимог законодавства в сфері праці, чим допустив протиправну бездіяльність.

Порушені права та інтереси позивача.
Протиправна бездіяльність відповідача порушила гарантовані Конституцією України права позивача на належну оплату праці.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками вирішення спору по суті суд дійшов висновку, що відповідачі довели правомірність своїх дій щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення лише в частині спірного періоду. Натомість в решті спірного періоду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

Судові витрати.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року в неналежному розмірі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2019 року із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації, та з врахуванням абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 14 березня 2019 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складений 29 вересня 2022 року

Суддя О.В. Поліщук