Справа № 420/9788/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9788/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві), у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ м. Києві від 24.06.2022 року №09 про відмову в призначенні йому ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати йому ОСОБА_1 , до спеціального стажу за вислугу років перiоди роботи у ДП «Портовик» на посаді докера-механiзатора комплексної бригади з 28.02.2002 по 15.01.2003 та в ТОВ «Українська національна стивідорна компанія» на посаді докера-механiзатора з 28.01.2003 пo 16.06.2022, а також до загального страхового стажу періоди роботи на Біляївському вино-соковому заводі на посаді підсобного транспортного робітника у консервному цеху з 11.02.1985 по 01.03.1985 та на Одеській базі «Укроптгалантерея» на посадi вантажника з 10.02.1986 по 15.05.1987;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплатити йому ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років з 17.06.2022 року.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 28.02.2002 по 15.01.2003 роки працював у ДП «Портовик» на посаді докера-механізатора комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах, з 28.01.2003 по 16.06.2022 роки працював в Українській національній стивідорній компаніі (з подальшим перейменуванням) на посаді докера-механізатора.

Позивач вказав, що 17.06.2022 він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років. За резуьтатом розгляду заяви ГУ ПФУ в м. Києві йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відстуністю необхідного пільгового стажу, який не зараховано, оскільки в наданій довідці від 16.06.2022 №139/6, не зазначено про зайнятість в комплексних бригадах на вантажно-розвантажувальних роботах у портах. Крім того, не враховано до стажу період роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 (виправлення в номері наказу про звільнення), з 10.02.1986 по 15.05.1987 (наказ на звільнення від 1985 року).

Позивач з оскаржуваним рішенням не погоджується та зазначає, що трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та наданими довідками підтверджуються періоди роботи позивача на посаді докера-механізатора. Вважає, що відповідачем протиправно не враховано періоди роботи до пільгового стажу.

Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідач з надмірним формалізмом не зарахував періоди його роботи на Біляївському вино-соковому заводі на посаді підсобного транспортного робітника у консервному цеху з 11.02.1985 по 01.03.1985 та на Одеській базі «Укроптгалантерея» на посадi вантажника з 10.02.1986 по 15.05.1987.

Ухвалою суду від 25.07.2022 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у строк не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження.

Від відповідачів до суду подані візиви на позов, у якому просили відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Заяву позивача засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурному підрозділу органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ в м. Києві, яким прийняте рішення від 24.06.2022 року №09 про відмову у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи (загальний страховий стаж становить 35 років 9 місяців 22 дні, в той час як спеціальний стаж роботи на посадах, передбачених п. «г» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 відсутній).

Також представники відповідачів зазначають, що навіть у разі зарахування спірного періоу роботи до спеціального стау позивача, він не матиме права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зберігається виключно у тих осіб, які станом на 11.10.2017 року мають достатній спеціальний стаж для призначення пенсії.

Як зазначають представники відповідачів позивач працював на посаді докера- механізатора працював з 28.02.2002, а отже загальний стаж позивача на посадах механізатора (докера-механізатора) станом на 11.10.2017 складає 15 років 7 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 55 Закону №1788.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що спеціальний трудовий стаж позивача у спірні періоди підтверджується записами у трудовій книжці, таким чином оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Також позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII. Таким чином при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено наступне, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 (а.с.10-11).

17.06.2022 року позивач подав заяву до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі п.«г» ч.1 ст.55 Закону №1788-XII та подав наступні документи: паспорт та індентифікаційний номер, довідку, що взначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, трудову книжку, довідку про стаж роботи, довідка про зміну назви підприємтва (а.с. 18).

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву від 17.06.2022, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ в м. Києві.

24.06.2022 року ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №09, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії з наступних підстав: загальний страховий стаж позивача склав 35 років 9 місяців 22 дні, стаж за вислугу років відсутній. Пільговий стаж не зараховано, оскільки в наданій довідці вiд 16.06.2022 №139/6, не зазначено про зайнятість в комплексних бригадах на вантажно розвантажувальних роботах у портах. Також Не враховано до стажу період роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 (виправлення в номері наказу на звільнення), з 10.02.1986 по 15.05.1987 (наказ на звільнення 1985 р.) (а.с.15-16).

Позивач, непогоджуючись з рішенням №09 від 24.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Закон «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону №1788-XII, що передбачає умови призначення пенсії за вислугу років, та надав відповідні документи.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач працював: з 28.02.2002 по 15.01.2003 у ДП «Портовик» докером-механізатором 4 класу комплексної бригади, з 28.01.2003 по 16.06.2022 в ТОВ «Українська національна стивідорна компанія» на посаді докера-механiзатора із зазначенням підстав для внесення даних записів (відповідні накази) та проставленням штампів та печаток установи, де працював позивач (а.с.95-98).

Відповідно п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно із п.2.4. Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено, п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій». Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням такого стажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Окрім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Вказану позицію сформував Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17 дійшов висновку, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджується, що записи роботи у трудовій книжці позивача з 28.02.2002 по 15.01.2003 та з 28.01.2003 по 16.06.2022 між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, наявні печатки підприємств.

Водночас, згідно із пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається, що Пенсійний фонд, під час вирішення питання щодо призначення пенсії, зобов`язаний збирати, перевіряти певні обставини та відомості, які необхідні для вирішення питання щодо призначення пенсії, для чого останньому надається тримісячний термін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, при вирішення питання про призначення пенсії позивачу, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

У відповідності до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Оскільки встановлено, що право позивача порушено внаслідок протиправної бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 28.02.2002 по 15.01.2003 та з 28.01.2003 по 16.06.2022, то належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправною такої бездіяльності та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди роботи з 28.02.2022 по 15.01.2003 та з 28.01.2003 по 16.06.2022 до спеціального стажу за вислугу років.

Водночас, щодо зарахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача на Біляївському вино-соковому заводі на посаді підсобного транспортного робітника у консервному цеху з 11.02.1985 по 01.03.1985 та на Одеській базі «Укроптгалантерея» на посадi вантажника з 10.02.1986 по 15.05.1987 суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зарахування вказаних періодів з огляду на настпуне.

Згідно записів №3-4 трудової книжки серії НОМЕР_1 період роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 на посаді підсобного транспортного робітника у консервному цеху на Біляївському вино-соковому заводі не може бути підтвердженим трудовою книжкою, оскільки номер наказу про звільнення від 01.03.1985 містить виправлення.

Також записи №7-8 трудової книжки серії НОМЕР_1 щодо періоду роботи з 10.02.1986 по 15.05.1987 на посадi вантажника на Одеській базі «Укроптгалантерея» містять хронологічні неточності, оскільки позивача звільнено наказом №100 від 15.05.1985 (за два роки до звільнення з посади вантажника), що унеможливлює підтвердження періоду роботи з 10.02.1986 по 15.05.1987.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином у разі наявності виправлень та неточностей записів трудової книжки про періоди роботи заявнику необхідно підтвердити вказані періоди роботи шляхом, передабченим п.3 Порядку № 637.

Водночас, відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Форма розписки-повідомлення визначена Додатком 1 до Порядку №22-1.

Розписка-повідомлення складається з двох таблиць, а саме у таблиці 1 міститься перелік документів, доданих до заяви про призначення пенсії, а у таблиці 2 міститься перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії.

Достовірність відомостей, внесених до розпискиповідомлення засвідчується спеціалістом (працівником сервісного центру) Пенсійного фонду України, який приймає документи для призначення пенсії.

Згідно наявної в матеріалах справи розписки-повідомлення позивачу до переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії вказано: довідку про стаж роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 та з 07.02.1986 по 25.05.1987, яку необхідно подати строком до 16.09.2022 (а.с.18-19).

Таким чином, у зв`язку з неподанням до ГУ ПФУ довідки про стаж роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 та з 07.02.1986 по 25.05.1987 строком до 16.09.2022, відповідачем 24.06.2022 року прийнято оскаржуване рішення №09, в якому додатково повідомлено, що не зараховані вказані періоди роботи до загального страхового стажу.

Позивачем до суду надані пояснення, згідно яких він зазначає, що позбавлений можливості надати довідку про стаж роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 та з 07.02.1986 по 25.05.1987, оскільки у ного відсутня інформація про місце знаходження зазначених підприємств або архівних установ, де зберігається їхня документація, і які могли б видати такі довідки.

Суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для зарахування періодів роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 та з 07.02.1986 по 25.05.1987.

Суд дійшов висновку, що загальний страховий таж позивача (без зарахування періодів роботи з 11.02.1985 по 01.03.1985 та з 07.02.1986 по 25.05.1987) складає 35 років 9 місяців та 22 дні, що перевищує необхідний загальний трудовий стаж в 26 років та 6 місяців для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі п. «г» ч. 1 ст. 55 Закону №1788.

Також висновком суду є те, що позивач має право на призначення пенсії на підставі п. «г» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 з огляду на наступне. Станом на дату подання заяви про призначення пенсії (17.06.2022) позивач досягнув 58 років, тобто більше необхідних 55 років. Враховуючи встановлену судом протиправної бездіяльності відповідача щодо незарахування періодів роботи з 28.02.2002 по 15.01.2003 та з 28.01.2003 по 16.06.2022, при їх зарахуванні до спеціального трудового стажу позивача, наявний спенціальний стаж перевищить необхідних для призначення пенсії на підставі п. «г» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 20 років на зазначеній роботі.

Щодо доводів представника відповідача, що право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зберігається виключно у тих осіб, які станом на 11.10.2017 року мають достатній спеціальний стаж для призначення пенсії, суд дійшов настпуного висновку.

Статтею 55 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911 право на пенсію за вислугу років мали, зокрема, г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно- розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Змінами, внесеними Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788, підвищено на п`ять років вік виходу на пенсію для жінок, зайнятих на визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д" статті 55 Закону № 1788 роботах; підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "є" статті 55Закону № 1788; підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55Закону № 1788.

Водночас, у пунктах 3.1 та 3.4 рішення від 04.06.2019 року № 2-р/2019 Конституційний Суд України наголосив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Таким чином вказані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом №213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

У пункті 1 рішення від 04. 06.2019 року № 2-р/2019 Конституційний Суд України зазначив: «Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII».

Тобто, на дату прийняття оскаржуваного рішення від 24.06.2022 року №09 чинною є стаття 55 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом №213 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII.

Водночас, щодо зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплатити йому ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років з 17.06.2022 року.

Між тим, пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення від 24.06.2022 року №09 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування йому до стажу спірних періодів роботи, що визнано судом неправомірним.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача в цій частині є зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 17.06.2022 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією позивач за подання адміністративного позову сплатив 992,40 грн судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 600,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.06.2022 року №09 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати періоди роботи з 28.02.2002 по 15.01.2003 та з 28.01.2003 по 16.06.2022 до спеціального стажу за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2022 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати за сплату судового збору у розмірі 600,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса