Справа № 380/11430/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

27 вересня 2022 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Москаль Р.М. перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2022 через систему Електронний суд на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), від імені позивача діє представник адвокат Драгомирова О.М., до військової частини НОМЕР_1 з такими вимогами:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Ухвалою від 29.08.2022 суддя залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху. В цій ухвалі суд визнав вказані ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку звернення до суду обставини такими, що не свідчать про наявність поважних причин пропуску цього строку; суд надав позивачу десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до суду; суд також запропонував позивачу для вирішення питання щодо дотримання строків звернення до суду разом із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду надати копії наказу про звільнення з військової служби, грошового атестату №032559 від 04.17.2017, довідки про додаткові види грошового забезпечення №155 від 04.07.2017 (які згадують в долучених до позову документах).

07.09.2022 в канцелярію суду представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій навів аргументи поважності причин пропуску строку звернення до суду та просив такий поновити як пропущений з поважних причин. Позивач не виконав вимог ухвали суду в частині надання копії наказу про звільнення з військової служби, грошового атестату №032559 від 04.17.2017, довідки про додаткові види грошового забезпечення №155 від 04.07.2017, для вирішення судом питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом. Ухвалою від 12.09.2022 суд продовжив ОСОБА_1 встановлений ухвалою від 29.08.2022 строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.09.2022 представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву. В цій заяві позивач пояснив свою позицію щодо строків звернення до суду із заявленим ним позовом. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 13.03.2019 у справі №807/363/18 зазначив, що норми статті 233 Кодексу законів про працю України слід тлумачити в більш ширшому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати, зазначивши, що оскільки позовна заява містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII позивач вважає, що підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України, яким передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В уточненій позовній заяві представник позивача вказав, що копії наказу про звільнення з військової служби, грошового атестату в позивача відсутні.

Суддя оцінив доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та при їх оцінці керується такими мотивами:

відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинна станом на дату звернення до суду і вирішення питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі редакція статті 233 КЗпП передбачає таке:

1) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина перша);

2) працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (частина друга).

ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас за п. «б» (за станом здоров`я) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 01.07.2017. Позивач оскаржує дії ВЧ2595 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби без урахування при розрахунку її розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889. Стверджує, що оскаржені діяння відповідача призвели до виплати йому одноразової грошової допомоги у разі звільненні з військової служби у заниженому розмірі, тому просить суд зобов`язати відповідача перерахувати (збільшити) розмір цього платежу та виплатити різницю.

Позивач покликається на відомості картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_3 , відповідно до якої ОСОБА_1 при звільненні з військової служби була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 129283,20 грн. (фактична виплата - 127343,95 грн., тобто 129283,20 грн. за вирахуванням військового збору в сумі 1939,25 грн.).

ОСОБА_1 повинен був знати та фактично був обізнаний про нараховану йому суму одноразової грошової допомоги, оскільки: - отримав одноразову грошову допомогу в конкретній сумі на свій рахунок; - розписався 04.07.2017 про отримання грошового атестата військовослужбовця від 04.07.2017 та довідки про додаткові види грошового забезпечення №155 від 04.07.2017 на згаданій картці особового рахунка, де викладено інформацію про нараховані йому при звільненні суми коштів, в т.ч. розмір нарахованої допомоги при звільненні; - відомості про виплату одноразовоїї грошової допомоги також викладаються в наказі про звільнення з військової служби та грошовому атестаті військовслужбовця (проте позивач ухилився від виконання ухвали суду про надання цих доказів).

Позивач звернувся до суду 22.08.2022, тобто більше як через п`ять років після отримання допомоги, щодо розміру якої подано цій позов, а також отримання відомостей про суми нарахованих та виплачених йому коштів.

Отже, ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду щодо вирішення спору про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, і не повідомив суду жодної обставини, що пояснювала б поважність причин пропуску цього строку на такий тривалий період.

Єдиний аргумент позивача полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проте такий аргумент є помилковим, оскільки станом на дату звернення до суду з цим позовом ця норма вже втратила чинність, а на підставі частини третьої статті 3 КАС України при вирішенні питання щодо строків звернення до суду з цим позовом застосовується частина друга статті 233 КЗпП діє в іншій редакції (детально описано в цьому судовому рішенні вище). Отже, наведені позивачем мотиви жодним чином не пояснюють поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Суд враховує, що Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-IX не передбачають переживаючої дії в часі для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП.

Оскільки мова йде про розмір сум грошового забезпечення, що було виплачене при ОСОБА_1 при звільненні зі служби в 2017 році, то ОСОБА_1 повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав в липні 2017 року коли отримував відповідні виплати. Враховуючи інформацію з картки особового рахунку військовослужбовця, ОСОБА_1 вже в липні 2017 року достеменно володів даними про нараховані та виплачені йому при звільненні зі служби суми коштів (напр. за стрибки за 2015р, вихідна допомога тощо). Отже, позивач мав реальну можливість звернутися до суду з цим позовом в період чинності частини другої статті 233 КЗпП, що передбачала відсутність строків звернення до суду в такій категорії спорів, тобто впродовж п`яти років. Разом з тим, після оптимізації трудового законодавства (Закон від 1 липня 2022 року №2352-IX) ОСОБА_1 таку можливість втратив.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Оскільки суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем після залишення його позову без руху аргументи (будь-яких обставин позивач на пропозицію суду так і не навів) не доводять поважності причин пропуску ним строку звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256, 294, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії (і додані до неї документи) позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Москаль Р.М.