Справа № 440/3209/22
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/3209/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконною відмову у призначенні пенсії за віком та скасування рішення від 05.11.2021р. № 34 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання повторно розглянути заяву від 03.11.2021 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу: - період здійснення трудової діяльності у відділі робітничого постачання нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ВО "Укрнафта" з 03.03.1986 р. по 18.08.1987р.; - період здійснення підприємницької діяльності з 10.01.2002 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.; зобов`язання за результатами повторного розгляду заяви від 03.11.2021 року призначити пенсію за віком з дня досягнення пенсійного віку з 29.08.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із недостатністю страхового стажу, при цьому відповідачем не зарахований ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.03.1986 року по 18.08.1987 року, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення. Також при прийнятті спірного рішення відповідачем не зарахований до страхового стажу період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 10.01.2002 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. Позивач не погоджується з рішенням відповідача, оскільки відповідно до запису в його трудовій книжці протягом періоду з 03.03.1986 року по 18.08.1987 року він працював у відділі робітничого постачання нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" ВО "Укрнафта", трудова книжка містить всі необхідні записи, крім того, цей період підтверджується довідкою НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" від 19.11.2021 року № 01/01/10/05/01/01-06-1127. Також, позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період підприємницької діяльності з 10.01.2002 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., оскільки з 10.01.2002 року по 31.12.2011 року він був зареєстрований фізичною особою - підприємцем та перебував на фіксованому податку, а отже ним сплачувались страхові внески, які входили до структури фіксованого податку. Зазначав, що в 2012 року ним була погашена заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, а тому період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року також повинен бути зарахований до його страхового стажу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30.03.2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував задоволення позовних вимог. Зазначав, що заяву позивача про призначення пенсії розглянуто та спірне рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з урахуванням принципу екстериторіальності.

19.04.2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Зазначав, що на підставі заяви та наданих документів управлінням 05.11.2021 винесено рішення № 34 про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки з 03.03.1986 року по 18.08.1987 року на посаді інтерна - технолога на підприємстві "Полтавнефтегаз", оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення. Також не зараховано до страхового стажу період підприємницької діяльності з 10.01.2002 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.11.2021 звернувся до Пенсійного Фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява ОСОБА_1 від 03.11.2021 року про призначення пенсії розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з урахуванням принципу екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №34 від 05.11.2021 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Із прийнятим рішенням позивач не погодився та звернувся до суду із позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788- ХІІ (далі - Закон України №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-IV)передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Стаття 8 Закону № 1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Частиною 1 ст. 44 Закону України № 1058- IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Поряд з цим, у відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 з 03.03.1986 року по 18.08.1987 року ОСОБА_1 працював на посаді інженера - технолога у відділі робітничого постачання нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз", записи № 15, № 16 в трудовій книжці виконані розбірливо та містять посилання на відповідні накази підприємства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Слід зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу у врахуванні стажу у зв`язку із невідповідністю дати наказу про звільнення даті звільнення є безпідставною та необґрунтованою.

З приводу зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 10.01.2002 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, з аналізу наведених положень слідує, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків,

з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,

з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Згідно довідки Головного управління ДПС у Полтавській області від 19.08.2021 року №28921/6/16-31-24-05-17 ОСОБА_1 перебував з 01.08.2002 року по 28.02.2003 року, з 01.04.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.03.2004 року по 30.06.2004 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.02.2005 року по 31.07.2005 року, з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року, з 03.03.2006 року по 02.07.2006 року, з 03.08.2006 року по 02.02.2007 року, з 03.03.2007 року по 02.07.2007 року, з 03.08.2007 року по 03.10.2007 року, з 09.10.2007 року по 08.01.2008 року, з 07.03.2008 року по 06.07.2008 року, з 08.08.2008 року по 07.02.2010 року, з 05.03.2010 року по 31.12.2011 року на загальній системі оподаткування, обліку та звітності (придбання патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян).

Пунктом 4 Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 13 лютого 1998 року N 129/98-ВР, абзаци шостий - десятий пункту 1 статті 14 було змінено.

Змінами, зокрема, було передбачено, що громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо: кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти; валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках та є платником ринкового збору згідно з законодавством. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Форма патенту встановлюється центральним податковим органом України.

Для одержання патенту платник податку подає до податкового органу заяву, складену в довільній формі, яка повинна містити інформацію про місце здійснення підприємницької діяльності; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, та їх ідентифікаційні номери або членів його сім`ї, які беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, і їх ідентифікаційні номери, а також інформацію про доходи платника фіксованого податку від здійснення підприємницької діяльності за останні 12 місяців або про неотримання таких доходів.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють Підприємницьку діяльність самостійно.

Для одержання патенту на здійснення підприємницької діяльності на всій території України фіксований податок встановлюється у розмірі 100 гривень.

Доходи громадянина, одержані від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованим податком, не включаються до складу його сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року, а сплачена сума фіксованого податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань такого платника податку або осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, чи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Платник фіксованого податку, особи, які перебувають з ним у трудових відносинах, а також члени його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, звільняються від сплати нарахувань на фонд оплати праці, відрахувань та зборів на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування України, встановлених відповідно до Закону України "Про джерела фінансування дорожнього господарства України", податку на промисел, збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, збору на обов`язкове соціальне страхування, збору до Фонду України соціального захисту інвалідів, а також придбання торгового патенту згідно із Законом України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності".

Патент видається на строк від одного до дванадцяти календарних місяців за вибором платника фіксованого податку. У разі, коли протягом строку дії патенту відповідною місцевою радою змінюється розмір фіксованого податку, перерахунок його не здійснюється.

Відповідно до п.2 II. Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"» від 13 лютого 1998 року № 129/98-ВР, до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

Тобто, здійснюючи підприємницьку діяльність на підставі патенту позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі фіксованого податку.

При цьому суд враховує, що відповідно до п.п.4 п.8 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 8 липня 2010 року N 2461-VI ) фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

З 01.01.2011 року Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" введений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, враховуючи, що періоди підприємницької діяльності ОСОБА_1 із застосуванням фіксованого податку з 01.08.2002 року по 28.02.2003 року, з 01.04.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.03.2004 року по 30.06.2004 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.02.2005 року по 31.07.2005 року, з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року, з 03.03.2006 року по 02.07.2006 року, з 03.08.2006 року по 02.02.2007 року, з 03.03.2007 року по 02.07.2007 року, з 03.08.2007 року по 03.10.2007 року, з 09.10.2007 року по 08.01.2008 року, з 07.03.2008 року по 06.07.2008 року, з 08.08.2008 року по 07.02.2010 року, з 05.03.2010 року по 30.06.2010 року підтверджуються довідкою Головного управління ДПС у Полтавській області від 19.08.2021 року №28921/6/16-31-24-05-17 вони повинні бути враховані до страхового стажу позивача.

З приводу періоду підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 01.07.2010 року по 31.12.2010 суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів сплати мінімального розміру страхового внеску відповідно до п.п.4 п.8 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 8 липня 2010 року N 2461-VI ).

З приводу періоду підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року суд зазначає, що позивачем не надана суду довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, яка б підтверджувала сплату позивачем єдиного соціального внеску за цей період, а тому відповідний період не підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.

За таких обставин суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.11.2021 № 34 щодо відмови в призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2021 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.03.1986 року по 18.08.1987 року та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.08.2002 року по 28.02.2003 року, з 01.04.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.03.2004 року по 30.06.2004 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.02.2005 року по 31.07.2005 року, з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року, з 03.03.2006 року по 02.07.2006 року, з 03.08.2006 року по 02.02.2007 року, з 03.03.2007 року по 02.07.2007 року, з 03.08.2007 року по 03.10.2007 року, з 09.10.2007 року по 08.01.2008 року, з 07.03.2008 року по 06.07.2008 року, з 08.08.2008 року по 07.02.2010 року, з 05.03.2010 року по 30.06.2010 року.

Суд враховує, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, повноваження щодо призначення пенсії належить до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що відповідачем неправильно обраховано страховий стаж позивача, тобто не виконано усі умови, визначені законом для прийняття рішення про призначення пенсії, позовні вимоги про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за результатами повторного розгляду заяви від 03.11.2011 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору повністю в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код 20987385) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.11.2021 № 34 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2021 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.03.1986 року по 18.08.1987 року та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.08.2002 року по 28.02.2003 року, з 01.04.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.03.2004 року по 30.06.2004 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.02.2005 року по 31.07.2005 року, з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року, з 03.03.2006 року по 02.07.2006 року, з 03.08.2006 року по 02.02.2007 року, з 03.03.2007 року по 02.07.2007 року, з 03.08.2007 року по 03.10.2007 року, з 09.10.2007 року по 08.01.2008 року, з 07.03.2008 року по 06.07.2008 року, з 08.08.2008 року по 07.02.2010 року, з 05.03.2010 року по 30.06.2010 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Б. Головко