Справа № 539/2085/22
Суддя: Мирошникова О. Ш.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/2085/22
Провадження № 2-а/539/52/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022

місто Лубни Полтавської області

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі головуючої судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря судового засідання Павличенко О. А., представника відповідача Чеберяка С. М.,

розглянув у відкритому судового засіданні адміністративну справу за позовом:

громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 - позивач, до

Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області - відповідач

про оскарження рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, та

ухвалив таке рішення:

І. Стислий виклад позицій сторін

1.09.08.2022 громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про оскарження рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Підстава позову: рішення є протиправним, оскільки при його прийнятті структурний підрозділ не врахував сімейний стан позивача, не забезпечив участі перекладача та дотримання прав позивача.

2.Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.

Обґрунтування відзиву: в паспортному документі позивача є штамп Державної прикордонної служби від 01.10.2020 про заборону в`їзду на територію України терміном до 23.04.2023. 04.12.2020 позивачу скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні, однак останній межі держави не покинув. 30.03.2022 через порушення правил перебування в України щодо позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400 грн, який позивач сплатив, однак ніяких заяв про продовження строку перебування в Україні та про визнання його біженцем або особою яка потребує додаткового захисту позивач до відповідних органів не подав. Крім того, позивач тривалий час проживає в Україні, уклав шлюб з громадянкою України, має дітей.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи

3.16.09.2022 представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

4.10.08.2022 суд залишив позовну заяву без руху у зв`язку із її недоліками. 29.08.2022 позивач виправив недоліки позовної заяви.

30.08.2022 суд відкрив провадження у цій справі та призначив її розгляд в судовому засіданні з викликом учасників справи.

VІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

5. ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Марнеулі, є громадянином Республіки Грузія та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 11).

6.Позивач 06.05.2015 уклав шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.13).

7. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.14).

8.04.12.2020 Відділ у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Полтавській області постановив рішенням № 466 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянину Грузії Алахвердієву Аразу (а.с.23,61).

9.23.04.2020 позивачу заборонено в`їзд в Україну на три роки до 23.04.2023 (а.с.24-25, 26, 60).

10.30.03.2022 відповідач склав щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням перебування в Україні та виніс постанову про накладання адміністративного стягнення серія ПНМПТ 001651 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень (а.с.19-20).

Позивач сплатив цей штраф 04.04.2022 (а.с.22).

11.30.05.2022 відповідач прийняв рішення № 6/2022 про примусове повернення позивача за межі України.

За цим рішенням, 30.03.2022 працівниками Лубенського відділу Управління ДМС України в Полтавській області виявили громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , який незаконно перебуває на території України. Після скасування 04.12.2020 посвідки на тимчасове проживання, він не покинув територію України. З питань продовження строку перебування на території України чи оформлення документів, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захист, позивач не звертався до підрозділів ДМС України.

Оскаржуване рішення зобов`язує громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 26.06.2022.

Позивач з цим рішенням ознайомлений та отримав його копію, що підтверджує надана ним розписка. Крім того в даній розписці позивач зазначив, що перекладача не потребує (а.с.15-18).

V. Норми права, які застосував суд

12.Частина друга статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13.Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.

Пункт п`ятий розділу І - підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 1.8 - примусове видворення передбачає виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

14.Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства":

Пункт 14 частини першої статті 1 - нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частина п`ятнадцята статті 4 - іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами другою - чотирнадцятою цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України

Частина перша статті 9 - іноземці та особи без громадянств в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частина перша статті 16 - реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частина перша статті 21 - в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 26 - іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частина перша статті 30 - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Стаття 31 - іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

-де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

-де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

-де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

-де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

15.Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 № 38/77:

Пункт 5 Розділ І підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

- дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Пункт 6 Розділ І - примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

16.Стаття 72 КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

VІ. Мотивована оцінка суду

17.Суд встановив, що між сторонами існує публічно-правовий спір про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни.

18.Вичерпний перелік підстав за наявності яких іноземець не може бути примусово повернутий до країни походження або третьої країни наявний у частині першій статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

19.Суд встановив, що позивач не надав доказів, що підтверджують заборону на його примусове повернення до країни походження або третьої країни за частиною першою статті 31 цього Закону.

20.Позивач вчинив адміністративне правопорушення, що посягає на встановлений порядок управління за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення іноземець порушив правила перебування в Україні.

За це адміністративне правопорушення на позивача накладено стягнення у виді штрафу, який він сплатив.

21.Суд встановив, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення - дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

22.Суд погоджується з позицією відповідача, що оголошення рішення без перекладача не свідчить про протиправність цього рішення.

Суд встановив, що позивач не заявляв вимог про потребу перекладача, навпаки в розписці доданій до оскаржуваного рішення в графі «Перекладач» позивач власноруч: «не потребую» та поставлено підпис.

23.Суд відхиляє довід позивача про те, що він не знав про винесені відносно нього: 01.08.2019 - постанови про накладання адміністративного стягнення та 23.04.2020 - рішення про заборону в`їзду в Україну, оскільки воно не підтверджено належними доказами.

Навпаки, позивач зазначає в позові, що 01.10.2020 йому в паспорті проставлено штам про заборону в`їзду в Україну, однак з 01.10.2020 до 30.05.2022 ним не здійснено жодних дій для владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні.

24.Суд не погоджується з позицією позивача, що відповідач не врахував його сімейний стан під час прийняття оскаржуваного рішення: наявність дружини та наявність дітей від іншої жінки.

25.В статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заначено вичерпний перелік підстав за яких іноземець не може бути примусово повернутий до країни походження або третьої країни. Така підстава як наявність дружини та дітей в цьому переліку відсутня.

Суд погоджується з позивачем, що він беззаперечно має право на повагу свого сімейного життя за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Однак сімейні обставини не спростовують встановлені відповідачем порушення, вчинене позивачем.

Суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості оформити у законний спосіб своє перебування в Україні в майбутньому та проживати з своєю дружиною та дітьми.

26.Суд дослідив надані сторонами докази та вважає, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, його рішення законне та обґрунтоване.

27.Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення відповідача про примусове повернення до країни походження або третьої країни, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю за безпідставністю.

З цих підстав суд вирішив:

1.Відмовити повністю в задоволені позову громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області відповідач про оскарження рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

2.Залишити без змін рішення Лубенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 30.05.2022 № 6/2022 про повернення в країну походження або третю країну громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України до 26.06.2022.

3.Копію рішення негайно видати учасникам справи.

4.Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

5.Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6.Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (місцезнаходження органу: місто Полтава, вулиця Пушкіна, будинок 63, ).

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Мирошникова О.Ш.