Справа № 240/1048/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/1048/22

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення п`ятнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 24.11.2021 №756 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1250 га

зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2021 за вхідним номером К-6707 та надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1250 га.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1250 га. є протиправним, оскільки його будинок побудовано на земельній ділянці площею 0,2733 га, 0,1500 га з яких призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на інших частинах земельної ділянки орієнтовними площами по 0, 0625 га. будівництво будинків згідно містобудівної документації не передбачено.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не надав, хоча ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до ч.6 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивачу на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 . Біля зазначеного будинку в користуванні перебуває земельні ділянка загальною площею 0,2733 га.

Приватизувавши земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивач звернувся 02.11.2021 до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1250 га (ділянки по 0,0625 га) з подальшою передачею у приватну власність, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням п`ятнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 24.11.2021 №756 позивачу було відмовлено в задоволенні заяви в зв`язку з тим, що земельна ділянка відноситься до земель житлової забудови відповідно до містобудівної документації населеного пункту смт.Брусилів Житомирського району, Житомирської області.

Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 35 ЗК України громадянам України надано право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки із земель державної і комунальної власності, в тому числі й для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надану їх у користування.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пунктів "а" та "б" частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно з пунктом "в" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі виділення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, правова норма частини 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачає лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд наголошує, що визначений у частині 7 статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено й в ухвалі Конституційного Суду України від 29 вересня 2015 року № 44-у/2015 (справа №2- 40/2015).

Відтак, Земельним кодексом України не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України щодо підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, згідно норм частини 7 статті 118 ЗК України підставами для відмови в наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише:

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів;

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту чи вимогам іншої містобудівної документації;

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці;

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам проекту землеустрою щодо впорядкування території населеного пункту.

Водночас, суд наголошує, що наявність в частині 7 статті 118 ЗК України декількох окремих підстав для відмови особі в наданні особі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки покладає на відповідний орган місцевого самоврядування, до повноважень якого належить передача вказаної земельної ділянки безоплатно у власність громадян, обов`язок зазначити в рішенні про відмову особі в наданні такого дозволу конкретної підстави для відмови, передбаченої цією статтею.

Відтак, із системного аналізу вищезазначених норм Земельного кодексу України вбачається, що при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган, в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Слід зауважити, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості, який вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Судом встановлено, що рішенням п`ятнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 24.11.2021 №756 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1250 га (ділянки по 0,0625 га) з подальшою передачею у приватну власність, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмова мотивована тим, що земельна ділянка відноситься до земель житлової забудови відповідно до містобудівної документації населеного пункту смт.Брусилів Житомирського району, Житомирської області.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід`ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану. Експертизі містобудівної документації на місцевому рівні підлягають виключно генеральні плани міст.

Таким чином, місце розташування земельних ділянок повинно відповідати генеральному плану населеного пункту. На його основі розробляються план зонування території. Зазначена документація розробляється відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У разі невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) генеральному плану, не безпідставним буде стверджувати, що йдеться про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Разом з тим у частині 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

З аналізу наведеної норми вбачається, що цим Законом встановлено обставину, що є перешкодою для передачі (надання) земельних ділянок. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою є одним з етапів надання земельних ділянок у власність.

Суд не заперечує право колегіального органу приймати рішення в межах наданих йому повноважень, однак робити це він зобов`язаний з урахуванням вимог та обмежень, встановлених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення зазначених норм, відповідачем не надано суду доказів того, що земельна ділянка площею 0,1250 га відноситься до земель житлової забудови відповідно до містобудівної документації населеного пункту смт.Брусилів Житомирського району, Житомирської області.

В той же час, в матеріалах справи міститься викопіювання з картографічних матеріалів місця розташування земельної ділянки землекористувача гр. ОСОБА_1 , з якої слідує, що земельна ділянка загальною площею 0,2733 га складається з двох земельних ділянок: перша земельна ділянка площею 0,1500 га під житловим будинком та господарськими будівлями, кадастровий номер :01:004:1451, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та друга земельна ділянка площею 0,1233 ra - цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Протилежного відповідачем не доведено.

Відтак, відповідачем, як суб"єктом владних повноважень, не виконано свого обов"язку та підтверджено належними доказами суду викладені у спірному рішенні доводи, що земельна ділянка, на яку позивач просить надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, відноситься до земель житлової забудови відповідно до містобудівної документації населеного пункту смт.Брусилів Житомирського району, Житомирської області.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень законодавства у сфері земельних відносин отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування особі, яка звернулась із відповідним клопотанням.

Аналогічної правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду про що викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 361/2562/16-а, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 підлягає врахуванню судами попередніх інстанцій при прийнятті рішень.

Також у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 840/2979/18 зазначено, що процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2021 за вхідним номером К-6707 та надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1250 га.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законодавством, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Повноваження щодо вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в даному випадку належать до дискреційних повноважень відповідача.

Суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак судом не досліджувалося у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції ВП ВС у постанові від 06.11.2019 у справі №590/1350/17.

Відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що земельна ділянка відноситься до земель житлової забудови відповідно до містобудівної документації населеного пункту - смт.Брусилів Житомирського району, Житомирської області, позбавляє суд можливості підтвердити чи дійсно такі обставини мають місце.

Отже, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу та не обґрунтовано підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в частині зобов`язання надати дозвіл на виготовлення та розробку проекту землеустрою слід відмовити.

Одночасно, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства та прийняти рішення з урахуванням висновків суду та встановлених обставин справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (вул. М.Іларіона, 50, Брусилів, Житомирська область, 12601, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення п`ятнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 24.11.2021 №756 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1250 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2021 за вхідним номером К-6707 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду та встановлених обставин справи.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос