Справа № 320/13389/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 320/13389/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, оформлене листом від 16.09.2021 року № 1000-0604-8/93601;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області сформувати та звернутись із поданням до Бориспільського Управління Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 13610,25 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що 21.07.2021 відповідно до договору купівлі-продажу, ним було придбано квартиру та сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 13610,25 грн. При цьому, позивач зауважив про те, що він придбав житло вперше, а тому не є платником збору обов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно сплачених коштів, на яку отримав відмову, яку вважає протиправною, тому просить суд зобов`язати відповідача повернути безпідставно сплачені кошти у розмірі 13610,25 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київській області. Також суд витребував докази по справі від сторін та запропонував відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог подав до суду відзив на позовну заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначив, що пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють надходження до бюджету.

Крім того відповідач наголосив, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, видача довідок щодо звільнення від сплати збору осіб, що придбавають нерухоме майно вперше не входить до компетенції Пенсійного фонду України, в зв`язку з тим, що документів, доданих до заяви недостатньо для доказів придбавання майна вперше, підстави на повернення коштів відсутні.

Третя особа письмових пояснень щодо позову чи відзиву на позов до суду не надала.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 виданим 10.07.2003 року Первомайським МВ УМВС України в Луганській області.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Спірідоновою А.Ю., ОСОБА_1 , купив квартиру в АДРЕСА_1 в будинку за номером АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08 і сплатив за неї грошову суму у порядку та на умовах передбачених цим договором.

Пунктом 2.1 договору обумовлено, що за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 1 361 025,00 грн, які покупець сплатив продавцям, а продавці одержали повністю до підписання цього договору у порядку, встановленому чинним законодавством України, відповідно до вимог ст. 1087 Цивільного кодексу України, Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження положення про проведення касових операцій у національній валюті України» від 29.12.2017 № 148, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Приписами пункту 2.3 договору передбачено, що згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалт-С» 13 липня 2021 року (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №192/21 від 09.03.2021 року, виданий Фондом державного майна України). пароль пошуку звіту про оцінку:ИРРАОО712946, унікальний реєстраційний номер звіту про оцінку 11-02136186, оціночна вартість квартири станом на 13 липня 2021 року становить 1 022 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 13610,25 грн збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна, що підтверджується копією квитанції №7С98-59Т5-5305-61Т6 від 21.07.2021. Відповідно до відомостей квитанції від 21.07.2021 № 7С98-59Т5-5305-61Т6 кошти сплачені позивачем в сумі 13610,25 грн були зараховані на рахунок ГУК у Київській області/Бориспіль.міс/24140500.

25.08.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про повернення безпідставно сплачених коштів зокрема збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 13610,25 грн. та просив сформувати подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості.

До вказаної заяви позивач додав копію договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності; копія квитанції про сплату збору в сумі 13 610, 25 грн; копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копія інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копія листа філії Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 110.2-19/555/47210/2021-12/вих.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.09.2021 № 1000-0604-8/93601 позивачу повідомлено, що відповідно до пункту 15-2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 «Про затвердження Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 866, особа, яка придбаває нерухоме майно вперше, має право на повернення збору з операцій купівлі нерухомого майна за наявності наступних документів:

- заява фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з невід`ємною архівною складовою частиною цього Реєстру про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

- документ, виданий органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, що підтверджує перебування особи у черзі на одержання житла.

Відповідач зазначив, що документів, доданих до заяви позивача недостатньо для доказів придбання майна вперше.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо формування та подання до органу казначейської служби України подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій на виконання Закону № 400/97-ВР регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740), зі змінами, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набрала чинності 26 вересня 2020 року (далі - Постанова №866).

Згідно з пунктами 15-2, 15-3 Порядку № 1740 (у редакції Постанови №866) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 151 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах "в" і "г" пункту 152 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що з 26 вересня 2020 року визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла) при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

У зазначених положеннях пункту 15-2 Порядку № 1740 (в редакції Постанови №866) деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі в результаті приватизації.

З огляду на наведене під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.

Таким чином, починаючи з 26.09.2020 року в рамках чинного законодавства держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання котрого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Для цього фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абз. 4 п. 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 виконав вимоги підпункту "в" пункту 15-2 Порядку № 1740 щодо подання нотаріусу відповідної заяви і документів при посвідченні договору купівлі-продажу квартири.

Згідно з наявною у матеріалах справи копії квитанції АТ «Універсал Банк» № 7С98-59Т5-5305-61Т6 від 21.07.2021, ОСОБА_1 при посвідченні договору купівлі-продажу квартири сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 13610,25 грн (1% від вартості квартири).

Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до пенсійного органу про повернення помилково сплачених коштів з бюджету.

До такої заяви особа має додати пакет документів, визначений підпунктом «в» п. 15-2 Порядку № 1740 на підтвердження того, що житло придбавається вперше.

Тобто, законодавець, у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, покладає на особу подання певного пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.

Суд також зазначає, що ОСОБА_1 25.08.2021 звернувшись до відповідача із заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 13610,25 грн вказав у ній, що він у цій заяві підтверджує, що на момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартир, він не мав та не набував права власності на житло (в тому числі не приватизовував, не успадковував, не отримував у дар, не купував, зокрема як частку в спільному майні подружжя). Крім того на підтвердження вказаних обставин позивач додав копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів, а також лист філії-Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» №11.022-19/555/47210/2021-12/вих щодо неможливості отримання відповідних довідок з місця проживання).

Відповідно до відомостей листа Акціонерного товариства Державний ощадний банк України Філія Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» 19.07.2021 № 11.022-19/555/47210/2021-12/вих. оформленого на звернення позивача щодо надання довідки про використання або невикористання житлових чеків, довідки про підтвердження використання або невикористання житлових чеків видаються на підставі даних журналу відкриття приватизаційних депозитних рахунків та наявності громадян у списках громадян, які мають право на одержання приватизаційних паперів. Списки складались місцевими радами та були передані на безстрокове зберігання до установ АТ «Ощадбанк» за місцем проживання громадян. Журнали та списки існують лише в документарній формі. У зв`язку з ситуацією, яка склалася у Луганській області , АТ «Ощадбанк» не жаль, не має можливості надати довідку про використання або невикористання житлових чеків ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки списки та журнали залишились у відділеннях АТ «Ощадбанк», що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Крім того, відповідно до відомостей інформаційної довідки №266295025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) станом на 17.07.2021відсутні відомості у вказаних реєстрах.

Щодо архівної складової Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та суд зазначає, що останній містить відомості про зареєстровані з 01.01.2013 права суб`єктів та об`єкти нерухомого майна. Так до 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Суд зазначає, що у постанові від 03 липня 2018 року (справа №819/33/17) Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Як свідчать матеріали справи, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач придбав житло вперше та має пільгу у вигляді звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. За таких обставин, за даною операцією купівлі-продажу нерухомого майна позивачем безпідставно сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини щодо помилковості сплати позивачем до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, оформлене листом від 16.09.2021 року № 1000-0604-8/93601 щодо відмови позивачу у оформленні та направлення подання до органів казначейської служби про повернення помилково сплачених коштів

У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до пп. 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2013 року за № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним квартири вперше, чи свідчили б про відсутність у позивача права на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.10.2021 №39369, відтак суд дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягає вся сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За визначенням наданими у статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Абзацом першим частиною першою статті 26 Закону № 5076 обумовлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частиною першою, третьою статті 27 Закону № 5076 передбачено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 10.08.2021 між адвокатом Кріуліним Костянтином Вікторовичем (далі по тексту адвокат), який діє на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомога Клієнту і представництва його законних інтересів з питання отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для безоплатного отримання у власність земельної ділянки, в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із реалізацією такого права Клієнта, захистом та відновленням порушеного такого права, невизнання прав та законних інтересів Клієнта.

Пунктом 3.1 договору обумовлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом двох років.

Згідно із пунктом 4 договору про надання правової допомоги від 10.08.2021 вартість Послуг (гонорар) за даним Договором становить суму вартості послуг, визначену Актами наданих послуг (Акт) до даного Договору. На визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обгрунтованого розміру гонорару.

Клієнт зобов`язаний оплатити надані Послуги за даним Договором протягом 5 (п`яти) днів з дня підписання відповідного Акту до даного Договору. В ці ж строки Клієнт сплачує Адвокату фактичні витрати (витрати на поштові відправлення, отримання витягів, довідок чи виписок Із Єдиного державного реєстру, проїзд до суду тощо), понесені у зв`язку із наданням Послуг за даним Договором, на підставі документів, що підтверджують суму цих витрат.

Після надання послуг згідно із відповідним Актом, Сторони підписують такий Акт наданих послуг.

Клієнт має право авансувати оплату Послуг, що будуть надані Адвокатом. В такому випадку Адвокат повинен звітувати про використання таких коштів шляхом надання документів, ідо підтверджують суму понесених фактичних витрат.

Сторони мають право шляхом укладання додаткової угоди до даного Договору змінити розмір, порядок та способи оплати Послуг за Договором.

08.10.2021 сторонами було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 10.08.2021 року, за умовами якої адвокат Кріулін К.В. (далі за текстом - Адвокат), який діє на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інших положень чинного законодавства, з однієї сторони та Гусєв Максим Володимирович (надалі - Клієнт) з другої сторони (разом далі іменуються як Сторони), уклали дану додаткову угоду керуючись положенням розділу 4 Договору та з метою фіксації згоди щодо наступних домовленостей Сторін.

Адвокат надав/зобов`язаний надати Клієнту правову допомогу:

- консультація щодо права Клієнта на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна;

- підготовка та подання в інтересах Клієнта листа про повернення помилково сплаченого збору;

- надання юридичної консультації щодо результату звернення, аналіз правомірності відмови Клієнту та перспектив її судового оскарження;

- підготовка та подання до суду адміністративного позову;

- представництво інтересів Клієнта під час розгляду справи в першій судовій інстанції (складання процесуальних документів,);

- надання відповідей та консультацій Клієнту з питань правового та/або інформаційного характеру щодо розгляду судом позовної заяви.

Сторони погодили вартість вказаної в п. 1 правової допомоги в сумі 4000,00 грн.

Клієнт зобов`язується сплатити вартість вказаної в п. 1 правової допомоги в сумі 4000,00 грн за реквізитами Адвоката: р/р ЦАОЗ9627, в ПАТ «Банк Восток» протягом десяти днів з дати підписання даної додаткової угоди.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу до суду надано квитанцію про оплату послуг правової допомоги № 19Р7-РСК4-7ТСЩ-В637 від 13.10.2021 на суму 4000,00 грн; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №1780; ордер про надання правничої (правової) допомоги серія ВІ №1054711.

Дослідивши надані докази судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, судом встановлена відсутність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом чи акта наданих послуг, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що позбавляє суд можливості визначення розміру витрат на правничу допомогу та надання правової оцінки таким витратам.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 Судом було висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, як зазначено приписами частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що позивачем та його представником не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг) чи акта наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні з відповідача на корить позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлене листом від 16.09.2021 року № 1000-0604-8/93601.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області сформувати та направити подання до Бориспільського управління Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 13610,25 грн сплаченого згідно квитанції від 21.07.2021 № 7С98-59Т5-5305-61Т6.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, м. Фастів. вул. Саєнко Андрія; будинок, 10 ).

5. Відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.