Справа № 240/15628/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії Міністерства Оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності 1 групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Відповідача 2 повторно подати до Відповідача 1 висновок щодо можливості виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду війни 1 групи;
- зобов`язати Міністерство Оборони України після отримання відповідного висновку Відповідача 2 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю ОСОБА_1 призначити, нарахувати та здійснити виплату через Відповідача 2 грошову допомогу військовослужбовцю - ОСОБА_1 , як інваліду 1-ої групи в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення йому 1-ої групи інвалідності у відповідності до Закону №2011-ХІІ, Порядку №975 та Положення №530.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що після встановлення йому 1 групи інвалідності замість 2 групи, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак на своє звернення отримав відмову у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що пройшло понад 2 роки з моменту першого освідування у червні 2018 року, де було встановлено 15% втрати працездатності. Протиправна відмова ІНФОРМАЦІЯ_2 слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 22.06.2018 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 15% втрати працездатності (довідка МСЕК серія 12ААА №029431 (а.с.20).
У подальшому, з 08.01.2019 за результатами огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (довідка МСЕК серія 12ААБ №101975 (а.с.19).
У зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності ОСОБА_1 була виплачена допомога в сумі 576300,00 грн.
З 14.09.2020 за результатами повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 1 групу інвалідності (довідка МСЕК серія 12ААБ №445334 (а.с.18).
Після зміни групи інвалідності з 2 на 1 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 1 групи інвалідності з причин поранення, контузії та захворювання, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.01.2021 №3, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, того, що ОСОБА_1 22.06.2018 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 16.06.2008 (довідка МСЕК серія 12 ААА №029431 від 22.06.2018), а 08.01.2019 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААБ №101975 від 08.01.2019), а 14.09.2020 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю І групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 12 ААБ №445334 від 14.09.2020). Тобто, на думку відповідача, з дня встановлення ОСОБА_1 ступеня втрати працездатності 15% і до дня встановлення I групи інвалідності минуло понад два роки. Таким чином, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі (а.с.15).
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.
У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу, як інваліду І групи, встановлену йому при повторному огляді з 14.09.2020.
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Крім того, суд зазначає, що за результатами аналізу практики Європейського Суду з прав людини (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України) та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод дійшов висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII який набрав чинності з 1 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2014 року.
Згодом, Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року, далі - Закон №1774-VIII) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (абзаци перший та другий) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.
Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності (22.06.2018) виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ застосовується до позивача.
З часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (22.06.2018) до дня встановлення І групи інвалідності (14.09.2020) минуло понад два роки.
Допомога у зв`язку із встановленням втрати працездатності позивачу була виплачена, що ним визнається та не оспорюється.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, що відповідачі під час розгляду питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги діяли у відповідності до вимог законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі та на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судом судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін