Справа № 160/9828/22
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року Справа № 160/9828/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
11 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить:
допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначила, що 11 березня 2022 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою щодо виплати суми недоодержаної пенсії померлої матері ОСОБА_2 за весь період з 01.01.2015 року по 05.09.2021 року включно.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №7575-6308/Т-15/8-0500/22 від 17 травня 2022 року їй відмовлено у такій виплаті та повідомлено про відсутність законодавчих підстав для нарахування та виплати недоодержаних за життя ОСОБА_2 пенсійних виплат.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
15 серпня 2022 року на електронну скриньку суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву вх.№9871/22ел, в якому відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лютого 2015 року відповідно до особисто наданої заяви, перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецької області як отримувач пенсії за віком, згідно Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», маючи статус внутрішньо переміщеної особи.
З квітня 2017 року ОСОБА_2 було призупинено виплату пенсії на підставі ст.12 Закону України від 20.10.2014 №1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідач звернув увагу суду, що ОСОБА_2 за життя не зверталася до пенсійного фонду із заявою про поновлення їй пенсійних виплат, а відповідачем не приймалось відповідне рішення про відмову або про поновлення пенсії, оскільки право на здійснення поновлення нарахування та виплати пенсії належало виключно такому пенсіонеру.
На думку Головного управління ПФУ в Донецькій області, право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата пенсії (за віком, у випадку хвороби, інвалідності, втрати годувальника, для виховання дітей тощо) полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об`єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю. Право на пенсійне забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на забезпечення громадян у зв`язку зі старістю, інвалідністю, втратою годувальника, з інших передбачених законом підстав і реалізується шляхом надання особі такого виду матеріальної підтримки як пенсії. Відтак, таке право на пенсію нерозривно пов`язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така пенсія. Як встановлено ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Право на пенсію та інші соціальні виплати не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних та трудових відносинах.
Однак, відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Оскільки ОСОБА_2 пенсія після припинення її виплати з квітня 2017 року не нараховувалось для виплати, тому вона не може бути нарахована та виплачена й позивачу.
Крім того, ГУ ПФУ в Донецькій області звертає увагу суду, що ОСОБА_2 перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа, а відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01.10.2021 року виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вказано, що місцем смерті ОСОБА_2 є місто Донецьк Донецька область.
Отже, оскільки ОСОБА_2 не проживала на території Донецької області, а факт її внутрішнього переміщення не підтверджено, відповідач не мав права нараховувати та виплачувати їй пенсію з підстав визначених в Законі №1058-ІУ та в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706.
З урахуванням викладеного вище, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що відсутні підстави для визнання протиправними їх дій, які полягають у відмові нарахувати та виплатити позивачу недоотриману пенсію, яка належала померлій ОСОБА_2 , яка їй поновлена не була та, як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання здійснення виплати такої пенсії померлому та позивачу.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , є донькою померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів справи встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 з лютого 2015 року відповідно до особисто наданої заяви перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецької області та отримувала пенсію за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», маючи статус внутрішньо переміщеної особи.
З квітня 2017 року ОСОБА_2 було призупинено виплату пенсії на підставі ст.12 Закону України від 20.10.2014 №1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01.10.2021 року, виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Донецьк Донецької області.
За життя остання не зверталася до пенсійного фонду із заявою про поновлення їй пенсійних виплат, а відповідачем не приймалось відповідне рішення про відмову або про поновлення пенсії.
11 березня 2022 року, після смерті матері, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою щодо виплати суми недоодержаної пенсії померлої матері ОСОБА_2 за весь період (з 01.01.2015 року по 05.09.2021 року включно).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №7575-6308/Т-15/8-0500/22 від 17 травня 2022 року їй відмовлено у такій виплаті, на підставі наступного.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лютого 2015 року відповідно особисто наданій заяві перебувала на обліку як отримувач пенсії за віком згідно Закону України від 09.07.2003 №1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами електронної пенсійної справи, маючи статус внутрішньо переміщеної особи.
Призупинення пенсійної виплати ОСОБА_2 з квітня 2017 р. здійснено на підставі ст. 12 Закону України від 20.10.2014 № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Рішення про припинення виплати пенсії не приймалось.
Пенсійне забезпечення внутрішньо перемішених осіб здійснюється згідно з чинним законодавством, у тому числі з урахуванням вимог Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Враховуючи, що з особистою заявою про поновлення пенсійної виплати за фактичним місцем проживання ОСОБА_2 не зверталася, розрахунок заборгованості з моменту припинення пенсії не проводився, підстави для поновлення виплати були відсутні.
За інформацією, наявною в електронній базі даних, сума заборгованості пенсійної виплати з 01.04.2017 по 31.09.2021 складає: 116150,11 грн.
Наданий розрахунок суми пенсії, яка залишилася недоотриманою у зв`язку зі смертю пенсіонера, не в повному обсязі входить на складу спадщини, адже більше ніж за три роки з дня звернення до управління особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину, у зв`язку з чим вищезазначений розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на спадщину, із оформленим свідоцтвом про спадщину.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами полягають у відмові нарахувати та виплатити недоотриману пенсію померлої матері позивача ОСОБА_2 .
Позивач вважає відмову відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 47 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Абзацом першим частини першої статті 1 Закону № 1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 р. (далі - Порядок № 509) довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Пунктом 2 Порядку № 509 встановлено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).
Статтею 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Аналогічна норма зазначена і у статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно з якою суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що право на отримання коштів належить тим членам сім`ї пенсіонера, які належать до членів його сім`ї, якщо відповідні кошти підлягали виплаті самому пенсіонеру, але за життя він їх не отримав незалежно від причин.
В даному випадку спірні правовідносини між сторонами стосуються права на нарахування та виплату пенсії померлої, що могло виникнути у ОСОБА_2 починаючи з квітня 2017 року, з дати припинення нарахування та виплати їй пенсії, при цьому, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Частиною першою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Абзацом 1 пункту 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Відповідно до пункту 4.3 даної Постанови визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя не зверталася до пенсійного фонду із заявою про поновлення їй пенсійних виплат, а відповідачем не приймалось відповідне рішення про відмову або про поновлення пенсії.
Таким чином, судом встановлено, що на даний час відсутнє рішення відносно поновлення та виплати пенсії ОСОБА_2 за вказаний спірний період.
Право на здійснення поновлення нарахування та виплати пенсії належало виключно такому пенсіонеру.
На думку суду, право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата пенсії (за віком, у випадку хвороби, інвалідності, втрати годувальника, для виховання дітей тощо) полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об`єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю. Право на пенсійне забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на забезпечення громадян у зв`язку зі старістю, інвалідністю, втратою годувальника, з інших передбачених законом підстав і реалізується шляхом надання особі такого виду матеріальної підтримки як пенсії. Відтак, таке право на пенсію нерозривно пов`язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така пенсія.
Як встановлено ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Право на пенсію та інші соціальні виплати не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних та трудових відносинах.
Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Оскільки ОСОБА_2 пенсія після припинення її виплати з квітня 2017 року не нараховувалось для виплати, тому вона не може бути нарахована та виплачена й ОСОБА_1 .
Крім того, суд звертає увагу суду, що відповідно до позовної заяви ОСОБА_2 перебувала на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01.10.2021 року, виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вказано, що місцем смерті ОСОБА_2 є місто Донецьк, Донецька область.
Отже, оскільки ОСОБА_2 не проживала на території Донецької області, факт її внутрішнього переміщення не підтверджено, тому відповідач не мав права нараховувати та виплачувати їй пенсію з підстав визначених в Законі №1058-ІУ та в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706.
Таким чином, з врахуванням викладеного вище, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу недоотриманої пенсії, що належала померлій ОСОБА_2 , яка їй поновлена не була та, як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання здійснення виплати такої пенсії позивачу.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.
Відповідно до ст.139 КАС України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, враховуючи, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, тому понесені ним судові витрати не відшкодовуються.
Щодо вимоги про допущення до негайного виконання судового рішення в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, суд приходить до висновку, що правові підстави для застосування ст. 371 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник