Справа № 320/8903/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №320/8903/20 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року, прийнятого у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Страхоліської сільської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Страхоліської сільської ради, в якому просив суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання повної інформації на п. 3, 5 запиту позивача від 29.04.2020;

зобов`язати відповідача надати повну інформацію на п. 3, 5 запиту позивача від 29.04.2020 протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили;

стягнути з відповідача 1 200 000,00 грн на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Страхоліської сільської ради Іванківського району щодо не направлення запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням ОСОБА_1 про це, відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 у справі №320/8903/20 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивач вважає, що Страхоліська сільська рада є належним розпорядником запитуваної публічної інформації, про свідчить відповідне законодавче регулювання, а тому саме відповідач мав надати повну інформацію на запит, який йому був адресований. Так, згідно діючого законодавства України розпорядником інформації з приводу плати за землю є в даному випадку Страхоліська сільська рада. Натомість, жодної відповіді від відповідача позивач не отримав до даного часу, тобто запит залишається без відповіді понад понад 2 роки.

На думку позивача, сумнівним є відсутність у відповідача інформації про видатки місцевого бюджету, крім того, доказів передачі примірників відповідних рішень до архівної установи матеріали справи не містять.

Позивач вказує, що при вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного суду від 27.11.2019 по справі №750/6330/17. Натомість, невиконання законних вимог позивача триває понад 2 роки, а тому це переконливо свідчить про наявність істотного негативного впливу на позивача, породжує зневіру у функціонування державних інститутів і гарантій доступу до інформації.

19.09.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оспорювань рішення без змін.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на офіційну електронну пошту Страхоліської сільської ради направив запит про отримання публічної інформації від 29.04.2020, у якому просив надати наступну інформацію:

1. скільки разів протягом 1991-2020 років Страхоліська сільська рада Іванківського району здійснювала замовлення розробки документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Страхоліської сільської ради;

2. надати в електронному (сканованому вигляді) графічні частини кожної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Страхоліської сільської ради, які були виготовлені протягом 1991-2020 років;

3. надати від скановані копії рішень Страхоліської сільської ради Іванківського району та виконавчого комітету ради поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому у період 2015-2020 роки;

4. надати перелік депутатів Страхоліської сільської ради Іванківського району та членів виконавчого комітету Страхоліської сільської ради Іванківського району поточного скликання;

5. надати інформацію про розмір коштів, які надійшли на рахунок Страхоліської сільської ради Іванківського району в якості плати за землю щодо кожного платника окремо за період 2017-2020 років;

6. надати відомості про розмір коштів, виплачених Страхоліської сільської ради Іванківського району та її виконавчим комітетом, в якості преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому за період 2015-2020 роки щодо кожної посадової особи окремо.

06.05.2020 відповідач сформував відповідь на вказаний запит за номером 02-34-163 та вказав:

1. розробка технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Страхоліської сільської ради протягом 1991-2020 років не проводилась;

2. сканкопії рішень Страхоліської сільської ради за 2018, 2019 роки щодо преміювання сільського голови Страхоліської сільської ради додаються. Рішень сільської ради за 2015, 2016, 2017 роки передані на державне зберігання до архівного відділу Іванківської РДА;

3. список депутатів Страхоліської сільської ради та членів виконавчого комітету сільської ради поточного скликання на 2 аркушах додаються;

4. інформація щодо розміру коштів, які надійшли на рахунок Страхоліської сільської ради в якості плати за землю за період 2017-2020 років на 1 аркуші додається;

5. інформація про розмір коштів, виплачених Страхоліською сільською радою в якості премії посадовим особам сільської ради, на 3 аркушах додається.

Вважаючи, що відповідач дав неповну інформацію на питання запиту 3 та 5, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, прийшов до висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки запит позивача не був направлений до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням позивача про це, що свідчить про непослідовність дій відповідача та порушення ним положень ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо позовних вимог в частині не надання повної інформації та сканованих копій рішень Страхоліської сільської ради та виконавчому комітету поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому за період з 2015 2017 роки, суд першої інстанції вказав, що запитувана інформація перебуває в архівному відділі на зберіганні, відтак відповідач вже не є розпорядником такої інформації.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки не доведено факту наявності будь-яких обставин, що свідчили б про перенесені душевні та/або фізичні страждання та їх природу; приниження честі та гідності позивача або його ділової репутації.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

На виконання ч. 1 ст. 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Частиною 1 ст. 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За визначенням, що міститься у ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

За приписами частин 1 та 4 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Керуючись частинами 1 та 3 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Як вірно вказав суд першої інстанції, можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, що вона є заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

При цьому, якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям відображеності та задокументованості і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Така правова позиція викладена у постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації та постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 522/817/15-а та від 06.09.2019 у справі №128/4752/15-а.

Як було вказано вище, позивачем на офіційну електронну пошту Страхоліської сільської ради був направлений запит про отримання публічної інформації від 29.04.2021.

Щодо пункту 5 вказаного запиту, а саме: надати від скановані копії рішень Страхоліської сільської ради Іванківського району та виконавчого комітету ради поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому у період 2015-2020 роки, слід зазначаити наступне.

Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами п. 10.2. ст. 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

З вказаних норм вбачається, що дійсно до місцевих зборів належить плата за землю, втім адміністрування такого збору та відповідних платників здійснюється податковим органом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки запит позивача не був направлений до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням позивача про це.

Щодо пункту 3 запиту позивача, а саме: надати від скановані копії рішень Страхоліської сільської ради Іванківського району та виконавчого комітету ради поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому у період 2015-2020 роки та посилання відповідача на передачу частини інформації (за 2015-2017 роки) до архівної установи, колегія суддів зазначає наступне.

Сторонами у справі не заперечується того, що інформація щодо преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому належить до публічної інформації. Відповідач вказує, що за період 2015-2017 років така інформація передана до архівної установи на зберігання.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи» (із змінами) затверджено Порядок виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів) від 02.03.2015 №295/5 (далі Порядок №295/5).

За приписами п. 2 та 3 Розділу І Порядку №295/5 дія цього Порядку поширюється на центральні державні архіви, галузеві державні архіви, Державний архів в Автономній Республіці Крим, місцеві державні архівні установи, архівні установи органів місцевого самоврядування, архівні підрозділи державних наукових установ, музеїв та бібліотек, архівні підрозділи державних органів, органів місцевого самоврядування, державних і комунальних підприємств, установ та організацій (далі - архіви).

Запит фізичної особи може стосуватися самого(ї) заявника (заявниці), осіб, що перебувають на його (її) утриманні, під опікою або піклуванням, його (її) померлої(го) дружини (чоловіка), близьких родичів (батьків, дітей, сестер, братів, баби, діда та ін.).

З вкаханого вбачається, що позивач не має законодавчо визначених підстав для звернення до архівного відділу Іванківської РДА з запитом щодо преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради, втім такі повноваження має відповідач, як розпорядник такої інформації.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, щодо не направлення запиту (питання 3 запиту позивача від 29.04.2020 щодо періоду 2015-2017 років) до архівного відділу Іванківської РДА з одночасним інформуванням ОСОБА_1 про це. Крім того, відповідач, керуючись приписами Закону №2939-VI, був вправі продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що передача документів за 2015-2017 роки до архівної установи спричинила втрату статусу нею публічної та зміну порядку доступу до неї є необгрунтованими, оскільки таких підхід унеможливлює доступ громадськості до будь-якої інформації, яка передається до архівних установ, що порушує одні з основних принцивів місцевого самоврядування, а саме: гласність, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб.

Відтак, на думку колегії суддів, відповідач, надаючи відповідь на пункт 3 запиту позивача вірно надав інформацію, якою володіє, втім щодо документів періоду 2015-2017 років, мав продовжити строк надання відповіді та направити відповідний запит до архівного відділу Іванківської РДА від свого імені, проінформувати ОСОБА_1 про вказане та за наслідком отрмання відповіді від архівної установи, надати таку позивачу.

Протилежні висновки суду першої інстанції з цього питання, колегія суддів вважає помилковими.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати повну інформацію на п. 3, 5 запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили, т отака не підлягає до задоволення з огляду на те, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідач має ще вчинити додаткові дії під час виконання даного судового рішення, а саме: перенаправити запит позивача в частині для надання відповіді в межах компетенції до податкового органу та сформувати запит до архівного відділу Іванківської РДА з метою отримання рішень Страхоліської сільської ради Іванківського району та виконавчого комітету ради поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому у період 2015-2017 років для подальшого надання повної відповіді на питання 3 запиту ОСОБА_1 .

Як вірно вказав суд першої інстанції, задоволення вищевказаної вимоги позивача є недоцільним, оскільки відповідач не матиме змоги надати позивачеву відповідну інформацію, оскільки така інформація наразі у нього відсутня.

Щодо позовної вимоги про стягнення зі відповідача 1 200 000,00 грн на користь позивача моральної шкоди, слід зазначити наступне

Згідно з частини 1-5 ст. 23 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 та №1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зі змісту наведених норми випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №804/2252/14, від 31.01.2018 у справі №813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №800/500/16, від 01.03.2018 у справі №9901/377/18.

Крім того, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Таким чином, аналізуючи зміст позовної заяви та досліджуючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі, в якому останній просить стягнути з відповідача, а також завданням йому шкоди у вигляді заподіяння моральних чи фізичних страждань, з огляду на що позовна вимога щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 200 000 грн., задоволенню не підлягає.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для зміни мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року змінити в мотивувальній та резолютивній частині.

Викласти резолютивну частину Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року в наступній редакції:

«Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Страхоліської сільської ради Іванківського району щодо не направлення запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням ОСОБА_1 про це, відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI.

Визнати протиправною бездіяльність Страхоліської сільської ради Іванківського району щодо не направлення запиту до архівного відділу Іванківської РДА з метою отримання рішень Страхоліської сільської ради Іванківського району та виконавчого комітету ради поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому у період 2015-2017 років для подальшого надання повної відповіді на питання 3 запиту ОСОБА_1 , з одночасним інформуванням ОСОБА_1 про це, відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан