Справа № 640/8058/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8058/22 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддіЧерпіцької Л.Т.,
суддівПилипенко О.Є.,
Собківа Я.М.,
за участі секретаря Висоцького А.М.

представника позивача Ковриги М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макпау Проперті Менеджмент" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "16" червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Макпау Проперті Менеджмент" до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування приписів ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Макпау Проперті Менеджмент" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати приписи № 1254-ДК/0022Пр/03/01/-22 від 17.02.2022 та № 1254-ДК/0023Пр/03/01/-22 від 17.02.2022.

Ухвалою суду від 07.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У подальшому представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії приписів № 1254-ДК/0022Пр/03/01/-22 від 17.02.2022 та № 1254-ДК/0023Пр/03/01/-22 від 17.02.2022 до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Необхідність забезпечення позову вмотивована можливістю позбавлення позивача ефективного захисту права у разі застосування відповідачем наслідків невиконання оскаржуваних приписів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від "16" червня 2022 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача побудовані на припущенні щодо позбавлення його ефективного захисту, проте можливість реалізації оскаржуваних приписів сама по собі не створює наслідків у вигляді ускладнення виконання рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Позивач не погодився із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що оскарження приписів не зупиняє їх дію, а тому відповідач зможе застосувати до позивача стягнення та повторно видати припис, що призведе до необхідності з боку позивача вживати значних зусиль щодо оскарження вказаних рішень до суду зі сплатою судового збору та витратами на правничу допомогу. Тож, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення суду в цій справі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону відповідає оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а викладені у апеляційній скарзі мотиви скаржника є необґрунтованими з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Водночас, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, скаржник зазначає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення у справі, водночас у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач зможе застосувати до позивача стягнення та повторно видати припис.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову, зазначив, що подання позову про оскарження приписів не зупиняє їх дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Земельного кодексу України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк.

У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на час звернення позивача із заявою про забезпечення позову (14 червня 2022 року) тридцятиденний строк для усунення порушень, встановлених оскаржуваними приписами № 1254-ДК/0022Пр/03/01/-22 від 17.02.2022 та № 1254-ДК/0023Пр/03/01/-22 від 17.02.2022, сплив, водночас, матеріали справи не містять жодних доказів щодо вчинення відповідачем дій спрямованих на перевірку виконання позивачем вимог оскаржуваного припису.

У заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі позивач спростовує зафіксовані в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки обставини нецільового використання земельної ділянки, у зв`язку з їх встановленням, на думку позивача, у неналежний спосіб, а саме: з відкритих джерел.

Водночас, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не надав жодних доказів того, що висновки контролюючого органу є очевидно необґрунтованими.

Крім того, наявність чи відсутності порушень, вчинених відповідачем під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваних приписів, підлягають встановленню судом під час розгляду справи по суті.

Згідно з оскаржуваними приписами позивачу необхідно усунути недоліки використання земельних ділянок не за цільовим призначенням та з порушенням, зокрема, ч. 1 ст. 61 Земельного кодексу України, водночас позивачем не зазначено яким чином виконання приписів може призвести до негативних наслідків та їх тяжкості для позивача, зокрема матеріальних.

Колегія суддів зазначає, що незгода позивача з оскаржуваними приписами не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, на переконання судової колегії, відповідні обставини не створюють передумов для висновку, що невжиття заходів забезпечення цього позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як учасника публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, наслідки від незабезпечення цього позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення позивачем порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки, навіть після вчинення контролюючим органом дій, щодо накладення на позивача адміністративного стягнення позивач не позбавлений права звертатися за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України, зокрема, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про неподання позивачем жодних доказів на підтвердження очевидно необґрунтованості висновків контролюючого органу під час перевірки чи завдання йому шкоди у разі виконання приписів. Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, викладені обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав скасування оскаржуваного судового рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макпау Проперті Менеджмент" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "16" червня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано "27" вересня 2022 р.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
СуддіО.Є. Пилипенко
Я.М. Собків