Справа № 640/32366/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Головне управління), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до приписів статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, відповідно до приписів статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до приписів статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до приписів статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що для зарахування до стажу роботи на посаді прокурорів періоду роботи у Національній академії прокуратури України правові підстави відсутні, оскільки вичерпний перелік прокурорів, визначений статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» (раніше визначався статтею 56 Закону №1789-XII), в яких відсутні посади працівників Національної академії прокуратури, а Національна академія прокуратури України є державним вищим навчально-науковим закладом із спеціалізованої підготовки прокурорів та інших працівників прокуратури, підвищення їх кваліфікації, а також здійснення науково-дослідної діяльності.

02 серпня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до приписів статті 86 Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Листом від 13 березня 2020 року № 2600-0314-8/34169 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах прокурорів. В листі зазначено, що, відповідно до наданих документів, а саме: заяви про призначення пенсії встановленого зразка, паспорту, трудової книжки, довідок про роботу з Генеральної прокуратури України, довідки про заробітну плату, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, стаж вислуги років складає 24 роки 7 місяців 20 днів, стаж роботи на посадах прокурорів відсутній. Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, так як на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12 Інструкції ведення трудових книжок).

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року у справі № 640/7473/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, викладену в листі від 13.03.2020 №2600-0314-8/34169. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ з урахуванням висновків викладених в даному рішенні.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходив з того, що підставою для призначення пенсії є необхідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянуто заяву від 21.02.2020 та надані документи щодо призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 11 жовтня 2021 року № 2600-0303-8/162218 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах прокурорів (14 років 6 місяців).

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ, в редакції, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії).

Статтею 86 вищевказаного Закону визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Частиною 1 статті 86 Закону №1697-VІІ передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VІІ, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року у справі № 640/7473/20, повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21 лютого 2020 року про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до приписів статті 86 Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Однак, відповідачем листом від 11 жовтня 2021 року № 2600-0303-8/162218 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на посадах прокурорів (14 років 6 місяців).

Згідно вищевказаного листа відповідача, пенсійним органом, відповідно до наданих документів (трудова книжка, довідки про роботу з Генеральної прокуратури України, військовий квиток, диплом, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру), обраховано стаж роботи та зроблені висновки, що вислуга років позивача складає 24 роки 9 місяців 10 днів, у тому числі, стаж роботи на посадах прокурорів 4 роки 6 місяців 4 дні (період з 04.11.1995 по 17.05.2000), з яких:

з 25.04.1987 по 21.06.1989 - військова служба (відповідно до військового квитка НОМЕР_1 зазначено «на посадах рядового та сержантського складу») - 2 роки 1 місяць 27 днів;

з 20.09.1989 по 02.08.1990 - секретар комітету комсомолу середньої школи № 157;

з 01.09.1990 по 31.05.1995 - навчання на денній формі в Національній юридичній академії (4 роки 9 місяців);

з 21.08.1995 по 13.11.1995 - державний податковий інспектор відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Державної податкової інспекції по м. Фастову Київської області;

з 14.11.1995 по 17.05.2000 - проходження військової служби у збройних силах України (відповідно до військового квитка НОМЕР_1 в графі найменування посади зазначено: слідчий з 14.11.1995, помічник військового прокурора з 29.10.1997, прокурор відділу з 12.03.1998, старший слідчий з 23.12.1999, прокурор відділу з 03.03.2000) - 4 роки 6 місяців 4 дні;

з 18.05.2000 по 20.04.2001 - провідний спеціаліст міжнародного відділу в Національному Комітеті товариств Червоного хреста України;

з 25.04.2001 по 25.05.2004 - старший викладач, викладач, доцент кафедри, заступник декана юридичного факультету Київського національного економічного університету;

з 28.05.2004 по даний час старший викладач, доцент кафедри, професор кафедри, старший викладач Національної академії прокуратури України (15 років 8 місяців 24 дні по дату подання заяви 21.02.2020, довідка про роботу датована 26.12.2019, є факт одержання заробітної плати в Національній академії в даних персоніфікованого обліку).

Із листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 жовтня 2021 року № 2600-0303-8/162218 вбачається, що підставою для відмови у призначені пенсії стали ті обставини, що відповідачем не зараховано до стажу роботи на посаді період роботи позивача у Національній академії прокуратури України.

Як зазначає апелянт, для зарахування до стажу роботи на посаді прокурорів періоду роботи у Національної академії прокуратури України правові підстави відсутні, оскільки, вичерпний перелік прокурорів, визначений статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» (раніше визначався статтею 56 Закону №1789-XII), в яких відсутні посади працівників Національної академії прокуратури, а Національна академія прокуратури України є державним вищим навчально-науковим закладом із спеціалізованої підготовки прокурорів та інших працівників прокуратури, підвищення їх кваліфікації, а також здійснення науково-дослідної діяльності.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно положень статті 15 Закону №1697-VІІ, прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури; 11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; 13) прокурор обласної прокуратури 14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури; 16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури;18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; 19) прокурор окружної прокуратури.

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 вересня 2018 року у справі №263/13789/16-а, зазначив, що «…законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому, посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах».

Як було вищевказано, з 28 травня 2004 року по час звернення до суду позивач працював на посадах в Академії прокуратури України, згодом Національній академії прокуратури України, Тренінговому центрі прокурорів України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час призначення позивача на посаду в Академії прокуратури України діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Згідно ч. 6 ст. 50-1 Закону № 1789-XII (яка, відповідно до пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII, не втратила чинність), до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі, зокрема, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини.

Згодом, набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, приписи ч. 6 ст. 86 якого, в редакції до 25 вересня 2019 року передбачав, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України.

В подальшому, згідно із Законом № 113-IX від 19.09.2019, в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII слова "Національна академія прокуратури України" в усіх відмінках замінено словами "Тренінговий центр прокурорів України" у відповідному відмінку.

Отже, із вищевказаних положень законодавства вбачається, що до вислуги років, що дає право на пенсію зараховується час роботи на посадах в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, якщо працівнику присвоєно класні чини, а також, на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України та Тренінговому центрі прокурорів України.

Крім того, матеріали справи свідчать, що наказом Генеральної прокуратури України від 04.07.2005 № 83-шц встановлено, що Академія прокуратури України є відомчим вищим навчальним закладом при Генеральній прокуратурі України.

Наказами Генеральної прокуратури України від 19.10.2005 № 116-шц, від 24.03.2006 № 649ц затверджено відповідність посад працівників Академії прокуратури України посадам працівників Генеральної прокуратури України. Згідно з додатком № 1 до наказів, посади старшого викладача та доцента відповідають посаді старшого прокурора відділу в апараті Генеральної прокуратури України.

Наказами Генеральної прокуратури України від 22.02.2008 № 326ц, від 27.12.2012 № 224ш затверджено відповідність посад і класних чинів працівників Національної академії прокуратури України посадам працівників Генеральної прокуратури України. Згідно з додатком № 1 до наказів, посада доцента відповідає посаді старшого прокурора відділу в апараті Генеральної прокуратури України.

Наказом Генеральної прокуратури України від 11.08.2016 № 120ш визнано таким, що втратив чинність наказ Генерального прокурора України від 27.12.2012 № 224.

З вищевказаного вбачається, що посади, які обіймав позивач під час роботи в Академії прокуратури України (Національній академії прокуратури України) прирівняно до посад органу прокуратури.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 02.07.2003 (протокол № 8-11/7) присуджено науковий ступінь кандидата юридичних наук.

Наказом Генеральної прокуратури України від 28.05.2004 № 556к, відповідно до статті 47 Закону України «Про прокуратуру», статей 4, 8 Положення про класні чини працівників органів України, присвоєно класний чин молодшого радника юстиції ОСОБА_1 - старшому викладачу кафедри захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Академії прокуратури України при Генеральній прокуратурі України - управління по підготовці і підвищенню кваліфікації прокурорсько-слідчих працівників.

Наказом Генерального прокурора України від 04.06.2007 № 380к, відповідно до статті 47 Закону України «Про прокуратуру», присвоєно класний чин з 01.06.2007 радника юстиції Дяченко В.І. - доценту кафедри нагляду за додержанням законів щодо прав і свобод людини та представництва інтересів громадян і держави в суді Інституту підвищення кваліфікації кадрів Академії прокуратури України.

Наказом Генеральної прокуратури України від 25.06.2012 № 2278ц присвоєно в порядку заохочення класний чин старшого радника юстиції ОСОБА_1 - доценту кафедри представництва інтересів громадян і держави у суді та нагляду за додержанням і застосуванням законів Інституту підвищення кваліфікації кадрів Національної академії прокуратури України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що робота позивача в Академії прокуратури України (Національній академії прокуратури України) підлягає врахуванню до стажу роботи на посадах прокурорів, враховуючи, що позивач з 28.05.2004 працював у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України та до набрання чинності Законом № 1697-VI позивачу присвоєно класні чини.

Водночас, доводи апелянта про те, що в статті 15 Закону України «Про прокуратуру» відсутні посади працівників Національної академії прокуратури є безпідставним, так як, зарахування часу роботи на посадах в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України та на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України та Тренінговому центрі прокурорів України до вислуги років, що дає право на пенсію, безпосередньо передбачено положеннями ч. 6 ст. 50-1 Закону № 1789-XII та ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача в органах прокуратури на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії (21.02.2020) перевищував 14 років 6 місяців та загальний стаж перевищував 24 роки 6 місяців, відповідно, позивач мав право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до приписів статті 86 Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020.

Беручи до уваги викладене, судом першої інстанції правомірно визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до приписів статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020 та зобов`язано відповідача здійснити призначення позивачу пенсію за вислугою років, відповідно до приписів статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.