Справа № 640/16934/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Київ № 640/16934/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомГоловного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ»
про застосування заходів реагування,
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (надалі - позивач, ГУ ДСНС України у Київській області) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (надалі - відповідач, ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ»), в якому просить суд застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) нежитлових приміщень автозаправної станції Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» () за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень зазначених в акті від 13.04.2021 № 194.

В якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачем порушено вимоги законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, у зв`язку з чим до відповідача необхідно застосувати заходи реагування спрямовані на недопущення завдання шкоди життю і здоров`ю людей. Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до положень Кодексу цивільного захисту України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, затвердженого наказом ДСНС України від 04.02.2013 № 3 (у редакції наказу ДСНС України від 12.11.2018 № 661), на підставі доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 № 10033/1/1-21, окремого доручення ДСНС України від 12.03.2021 № 02-3693/262-1 «Про позапланові перевірки» та Графіків проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за додержанням (виконанням) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки суб`єктів господарювання, у власності (володінні), користуванні яких перебувають місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, затверджених наказом Головного Управління від 15.03.2021 № 307 (зі змінами) та наказу Головного правління ДСНС України у Київській області від 31.03.2021 № 422 «Про проведення позапланових перевірок» було здійснено позапланову перевірку додержання (виконання) вимог законодавства у сферах цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп; 02.04.2021 було видане посвідчення № 2828 на проведення позапланової перевірки щодо додержання (виконання) вимог нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп; 13.04.2021 за результатами позапланової перевірки був складений Акт № 194 щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, в якому вказано 5 порушень, що створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей; враховуючи те, що під час проведення перевірки було виявлено ряд порушень правил техногенної і пожежної безпеки, які зазначені в Акті перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю за діяльністю аварійно-рятувальних служб, у зв`язку з чим суб`єктом господарювання недотримані вимоги законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, керуючись ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, Головне управління зобов`язане звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу було передано судді Пащенку К.С.

24.06.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/16934/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

26.07.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де останній заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції по справі представник відповідача зазначає, що позивач значно перебільшує небезпечність відображених в Акті перевірки № 194 порушень і їх можливі негативні наслідки; передумовою для звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду з позовом про застосування заходів реагування є встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, яке створює загрозу життю та здоров`ю людей; позивачем не обґрунтовано і не надано належних і допустимих доказів того, що виявлене на АЗК відповідача порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створює безпосередню і реальну загрозу життю та здоров`ю людей, і що усунення цього порушення вимагає вжиття заходів реагування у вигляді саме повного зупинення експлуатації АЗК відповідача; відповідно до п. 22 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 № 1417, під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта; АЗК відповідача був прийнятий в експлуатацію Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, затвердженим розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 27.11.2002 № 454, а отже почав використовуватися саме в цьому році; до складу технічної комісії входив представник 7 ЗДПО району (органу державного пожежного нагляду), який підписав Акт без зауважень; нормативні акти, на порушення яких позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, були прийняті пізніше, ніж почав використовуватися АЗК відповідача, а отже факт зниження рівня пожежної безпеки, встановленого законодавством, чинним на момент використання АЗК, відсутній; порушення, доказів наявності яких до матеріалів справи не надано, і на які позивач посилається, обґрунтовуючи необхідність зупинення експлуатації АЗК відповідача, є неістотними і їх можливі негативні наслідки повністю нейтралізуються наявністю на АЗК автоматичної установки пожежної сигналізації; відповідач дотримується вимог нормативно-правових актів у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту та своєю діяльністю не створює жодної загрози життю та здоров`ю людей, при експлуатації нежитлових будівель та технологічного обладнання цілісного майнового комплексу, та не допустив більшості тих порушень, які упереджено та безпідставно зазначили перевіряючі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Кодексу цивільного захисту України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, затвердженого наказом ДСНС України від 04.02.2013 № 3 (у редакції наказу ДСНС України від 12.11.2018 № 661), на підставі доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 № 10033/1/1-21, окремого доручення ДСНС України від 12.03.2021 № 02-3693/262-1 «Про позапланові перевірки» та Графіків проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за додержанням (виконанням) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки суб`єктів господарювання, у власності (володінні), користуванні яких перебувають місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, затверджених наказом Головного управління від 15.03.2021 № 307 (зі змінами), Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області видано наказ від 31.03.2021 № 422 «Про проведення позапланових перевірок», яким наказано провести позапланові перевірки додержання та виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, зокрема, у ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», адреса розташування об`єкта перевірки: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп, дата початку та дата закінчення перевірки: 12.04.2021 - 13.04.2021; посадові особи, які будуть здійснювати перевірку - заступник начальника Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС України у Київській області підполковник служби цивільного захисту Кириченко Юрій Олександрович, головний інспектор Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС України у Київській області майор служби цивільного захисту Мойшевич Олег Анатолійович.

На підставі наказу від 31.03.2021 № 422 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області було оформлено посвідчення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № 2828 від 02.04.2021, в якому, зокрема, зазначено, що посвідчення видане на проведення позапланової перевірки ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Солом`янська, буд. 11 (Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп); у період з 12.04.2021 по 13.04.2021 заступником начальника Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС України у Київській області підполковником служби цивільного захисту Кириченком Юрієм Олександровичем, головним інспектором Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС України у Київській області майором служби цивільного захисту Мойшевичем Олегом Анатолійовичем буде проведено перевірку додержання (виконання) вимог нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, на підставі доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 № 10033/1/1-21, та окремого доручення ДСНС України від 12.03.2021 № 02-3693/262-1 «Про проведення перевірки» та Графіків проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за додержанням (виконанням) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки суб`єктів господарювання, у власності (володінні) користуванні яких перебувають місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, затверджених наказом Головного управління від 15.03.2021 № 307 (зі змінами).

Копію посвідчення було вручено директору АЗК 12.04.2021, про що свідчить підпис останнього на посвідченні.

На підставі наказу від 31.03.2021 № 422 «Про проведення позапланових перевірок» та посвідчення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № 2828 від 02.04.2021, головним інспектором Києво-Святошинського РВ ГУ ДСНС України у Київській області майором служби цивільного захисту Мойшевичем Олегом Анатолійовичем було проведено перевірку щодо додержання ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. За результатами перевірки було складено акт № 194 від 13.04.2021, яким встановлено порушення відповідачем вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, а саме:

1) пункт 2.23 глава 2 розділ ІІІ ППБУ - висота евакуаційного виходу з приміщення директора, що ведуть до коридору виконано менше 2,0 м.;

2) пункт 2.23 глава 2 розділу ІІІ ППБУ - ширина евакуаційного виходу з приміщення директора, що ведуть до коридору виконано менше 0,8 м.;

3) пункт 2.23 глава 2 розділу ІІІ ППБУ - ширина евакуаційного виходу з приміщення серверної, що ведуть до коридору виконано менше 0,8 м.;

4) пункт 1.2 глава 1 розділу V ППБУ - приміщення серверної не обладнано системою автоматичного пожежогасіння;

5) частина 1 ст. 53 КЦЗУ - на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено.

Враховуючи те, що під час проведення перевірки відповідача виявлено ряд порушень вимог законодавства у сфері техногенної і пожежної безпеки, цивільного захисту, що створює, на думку позивача, загрозу життю та здоров`ю людей, позивач звернувся з позовом до суду щодо застосування заходів реагування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулюються Кодексом цивільного захисту України.

Відповідно до ст. 47 Кодексу цивільного захисту України державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, основними завданнями ДСНС є: 1) реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; 2) здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб; 3) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах; 4) реалізація в межах повноважень, передбачених законом, державної політики у сфері волонтерської діяльності.

В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, затвердженого наказом ДСНС від 04.02.2013 № 3 (у редакції наказу ДСНС від 12.11.2018 № 661), Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Відповідно до ст. 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Отже, як видно з викладеного вище, територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, а саме: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області мало повноваження на проведення перевірки ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ».

Частиною 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Відповідно до п. п. 1, 11, 12 ч. 1 ст. 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.08.2019 у справі № 810/1820/18 (адміністративне провадження № К/9901/4768/19) зазначив, що застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози життю та здоров`ю людей. Застосування таких заходів обумовлюється виключно наявністю підстав, передбачених статтею 70 Кодексу цивільного захисту України, зокрема, фактом недотримання вимог пожежної безпеки.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 823/589/16 (адміністративне провадження № К/9901/30861/18) зазначено, що орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, у разі виявлення факту недотримання вимог пожежної безпеки, на підставі акту, складеного за результатами здійснених заходів (перевірок тощо), має право звернутися до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель, споруд.

Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що звернення територіальних органів ДСНС України до адміністративного суду з позовом про застосування відповідних заходів реагування шляхом зупинення роботи підприємства виникає виключно за умови, коли виявлені за результатами перевірки суб`єкта господарювання порушення вимог законодавства в сфері техногенної та пожежної безпеки створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, та за умови існування таких порушень на момент прийняття рішення адміністративним судом.

При цьому, така ознака як створення загрози життю та/або здоров`ю людей досить широко трактується, теоретично всі порушення протипожежних норм у тій чи іншій мірі створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. Отже, застосування цих заходів можливе за будь-яке порушення. Оскільки обов`язок доведення позовних вимог законом покладено на позивача, то саме органи пожежного нагляду (суб`єкт владних повноважень) мають обґрунтувати необхідність застосування зупинення роботи підприємства, а суд дослідити вказані докази та надати їм відповідної правової оцінки.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2020 у справі № 815/6365/17 (адміністративне провадження № К/9901/58104/18) зазначив, що поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним. Однак це не спростовує необхідність дослідження судом доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі спори розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.

Вжиття заходів реагування на порушення тих чи інших правил пожежної безпеки слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи.

Аналогічного висновку притримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26.06.2018 у справі № 823/589/16 (адміністративне провадження № К/9901/30861/18), від 18.09.2018 у справі № 826/12258/14 (адміністративне провадження № К/9901/5476/18), від 31.01.2019 у справі № 826/8933/16 (адміністративне провадження № К/9901/64611/18).

Принцип пропорційності спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

До того ж, захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації об`єкта є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Аналогічна позиція висловлена і Верховним Судом у його постанові від 18.09.2018 у справі № 826/12258/14 (адміністративне провадження № К/9901/5476/18).

Судом встановлено, що відповідно до Договору оренди № 35-Д-595 від 12.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «С.В. КОМПАНІЯ» (далі - Орендодавець) передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (далі - Орендар) у тимчасове платне користування наступний об`єкт оренди - цілісний майновий комплекс (ЦМК): нежиле приміщення - Автозаправна станція, місцезнаходження - 27 км. + 400 м. (ліворуч) траси Київ-Чоп.

Відповідно до п. 2.2 Договору оренди № 35-Д-595 від 12.06.2018 договір набуває чинності з моменту досягнення Сторонами згоди з усіх істотних умов, що підтверджується підписанням Сторонами Договору та скріплення печатками Сторін.

Цей Договір діє протягом 35 (тридцять п`ять) місяців з моменту набрання ним чинності відповідно до п. 2.2 цього Договору (п. 2.3 Договору оренди № 35-Д-595 від 12.06.2018).

Загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, обладнання, устаткування, що експлуатуються, будівельних майданчиків, а також під час проведення робіт з будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, технічного переоснащення будівель та споруд (далі - об`єкт) встановлюють Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.12.2014 № 1417 (далі - ППБУ).

Ці Правила є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання, органами державної влади, органами місцевого самоврядування (далі - підприємства), громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах (п. 2 розділу І ППБУ).

Пунктом 6 розділу І ППБУ передбачено, що у разі передачі в оренду цілісного майнового комплексу або окремих його частин, приміщень, інших об`єктів за домовленістю сторін цивільно-правового договору визначаються права та обов`язки орендаря та орендодавця щодо забезпечення пожежної безпеки та відповідальності за порушення вимог пожежної безпеки на об`єкті оренди.

З наведеного висновку випливає, що забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки покладено як на власника, так і на користувача об`єкта підвищеної небезпеки.

Вищевикладене підтверджується і судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 640/4963/20.

Судом встановлено, що під час перевірки позивачем об`єкту відповідача, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп, виявлено наступні порушення вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, а саме:

1) пункт 2.23 глава 2 розділ ІІІ ППБУ - висота евакуаційного виходу з приміщення директора, що ведуть до коридору виконано менше 2,0 м.;

2) пункт 2.23 глава 2 розділу ІІІ ППБУ - ширина евакуаційного виходу з приміщення директора, що ведуть до коридору виконано менше 0,8 м.;

3) пункт 2.23 глава 2 розділу ІІІ ППБУ - ширина евакуаційного виходу з приміщення серверної, що ведуть до коридору виконано менше 0,8 м.;

4) пункт 1.2 глава 1 розділу V ППБУ - приміщення серверної не обладнано системою автоматичного пожежогасіння;

5) частина 1 ст. 53 КЦЗУ - на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено.

Відповідно до п. п. 25, 26 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України небезпечна подія - це подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров`ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків.

Небезпечний чинник - це складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Наведене свідчить, що законодавець пов`язує створення реальної загрози життю та/або здоров`ю людини від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Аналогічного висновку притримується і Верховний Суд, що, як приклад, відображено у його постановах від 08.04.2020 у справі № 826/14772/17 (провадження № К/9901/57176/18, К/9901/57206/18), від 16.12.2019 у справі № 810/3535/17 (адміністративне провадження № К/9901/37926/18).

Загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, обладнання, устаткування, що експлуатуються, будівельних майданчиків, а також під час проведення робіт з будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, технічного переоснащення будівель та споруд регулюються Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 № 1417.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 2 Правил пожежної безпеки в України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 № 1417, ці Правила є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах.

Так, на момент винесення рішення у цій справі не усунутими залишились усі 5 порушень, які були виявлені позивачем.

Так, належним доказом усунення порушення є акт перевірки, який би зафіксував відсутність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, проте такого акту матеріали справи не містять, натомість відповідно до наявних матеріалів справи вбачається наявність порушень, які є суттєвими та не усунуті відповідачем, кожне з яких навіть саме по собі створює очевидну загрозу життю та здоров`ю людей, а їх сукупність вказує на високий ступінь такої загрози, що є неприпустимим і вимагає застосування відповідних заходів реагування.

Аналізуючи всі у сукупності виявлені порушення, суд приходить до висновку, що більшість порушень пов`язані з ризиком настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі.

Такий захід реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Зазначена позиція висловлена і Верховним судом України у його постановах від 28.02.2019 у справі № 810/2400/18 (адміністративне провадження № К/9901/67046/18) та від 20.11.2018 у справі № 826/1024/18 (адміністративне провадження № К/9901/61593/18).

У постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 823/589/16 (адміністративне провадження № К/9901/30861/18) зазначено, що захід реагування у вигляді повного зупинення об`єкту до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо допущенні порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Також суд принагідно звертає увагу на те, що чинне законодавство не обумовлює імперативно необхідність винесення припису, розпорядження чи постанови з питань пожежної безпеки як передумови звернення до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді зупинення діяльності об`єкту.

Аналогічного висновку притримується і Верховний Суд у своїй постанові від 16.12.2019 у справі № 810/3535/17 (адміністративне провадження № К/9901/37926/18).

Щодо тверджень відповідача, які зазначені у відзиві на позов, про те, що відповідно до п. 22 розділу ІІ ППБУ, під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної безпеки, встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта та що АЗК відповідача був прийнятий в експлуатацію Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, затвердженим розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 27.11.2002 № 454, а отже почав використовуватися саме в цьому році, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, затвердженим розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 27.11.2002 № 454, АЗС, що знаходиться за адресою: 27 км. + 400 м. (зліва) на автошляху Київ-Чоп прийнято в експлуатацію.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд відмічає, що нормами ППБУ не встановлюється відповідальність, натомість підвищення вимог таких правил, порівняно з попередніми, спрямовані на збільшення рівня безпеки людини, життя і безпека якої є найвищою соціальною цінністю за змістом ст. 3 Конституції України.

Таким чином, значення має не час введення будівлі в експлуатацію, а той факт, що вона експлуатується, а ППБУ, у свою чергу, є загальнодержавними правилами техногенної та пожежної безпеки, які є обов`язковими для всіх підприємств, установ, організацій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 806/77/18.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано доказів вчинення правопорушень, не надано фотофіксацію порушень з прив`язкою до засобів вимірювання, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 8 ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Тому, в акті фіксуються порушення, виявлені під час проведення планового/позапланового заходу державного нагляду та контролю і тому акт є доказом виявлених порушень.

При цьому суд зазначає, що вказаний Акт № 194 від 13.04.2021 зауважень відповідача не містить. Доказів надання цих зауважень до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до суду не надано. А тому вказані відповідачем твердження щодо відсутності доказів порушень та фотофіксації порушень судом до уваги не приймаються.

Стосовно порушення відповідачем п. 2.23 глави 2 розділу ІІІ ППБУ (п. 1, 2, 3 виявлених позивачем порушень, які зазначені у Акті перевірки № 194 від 13.04.2021), суд відмічає, що згідно з п. 2.23 розділу ІІІ ППБУ забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комплектувального господарства України від 31.10.2016 № 287, затверджено ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги» (далі - ДБН В.1.1-7:2016).

Відповідно до п. 7.2.7 ДБН В.1.1-7-2016 висота та ширина у просвіті евакуаційних виходів (дверей) для будинків різного призначення встановлюється відповідними НД. При цьому, висота цих виходів повинна бути не менше за 2,0 м, а ширина - 0,8 м. У разі влаштування на шляхах евакуації двостулкових дверей ширина у просвіті одного з полотен повинна бути не менше ніж 0,8 м., крім випадків, обумовлених у НД.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які спростовують твердження позивача про дані порушення, а також не надано доказів того, що дані порушення усунуті після проведення перевірки позивачем на об`єкті.

Стосовно порушення відповідачем п. 1.2 глави 1 розділу V ППБУ (п. 4 виявлених позивачем порушень, які зазначені у Акті перевірки № 194 від 13.04.2021), суд відмічає, що згідно з п. 1.2 глави 1 розділу V ППБУ, будинки, приміщення та споруди повинні обладнуватися системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».

Пунктом 6.1 розділу VI ДБН В.2.5-56:2014 визначено, що системи протипожежного захисту поділяються на: а) системи пожежної сигналізації; б) автоматичні системи пожежогасіння; в) автономні системи пожежогасіння локального застосування; г) системи оповіщування про пожежу та управління евакуюванням людей; д) системи протидимного захисту; е) системи централізованого пожежного спостерігання; ж) системи диспетчиризації СПЗ.

Згідно з п. 7.1 розділу VII ДБН В.2.5-56:2014 системи пожежної сигналізації призначені для раннього виявлення пожежі та подавання сигналу тривоги для вжиття необхідних заходів (наприклад: евакуювання людей, виклик пожежно-рятувальних підрозділів, запуск протидимних систем пожежогасіння, здійснення управління протипожежними клапанами, дверима, воротами та завісами (екранами), відключенням або блокуванням (розблокуванням) інших інженерних систем та устатковання при сигналі «пожежа» тощо).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.1 розділу VII ДБН В.2.5-56:2014 системи пожежної сигналізації повинні: а) виявляти ознаки пожежі на ранній стадії; б) передавати тривожні сповіщення до пристроїв передавання пожежної тривоги та попередження про несправність; в) формувати сигнали управління для систем протипожежного захисту та іншого інженерного обладнання, що задіяне при пожежі; г) сигналізувати про виявлену несправність, яка може негативно впливати на нормальну роботу СПС.

Системи пожежної сигналізації не повинні: а) підпадати під несприятливий вплив інших систем незалежно від того, з`єднані вони з ними чи ні; б) виходити з ладу (частково або повністю) через вплив на них вогню або явища, для виявлення якого вони призначені, до того, як вогонь чи це явище було виявлено; в) реагувати на інші явища, не пов`язані з виявленням пожежі (пп. 7.2.3 п. 7.1 розділу VII ДБН В.2.5-56:2014).

Таким чином, ППБУ передбачено необхідність обладнання усіх будинків, приміщень та споруд системами протипожежного захисту відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту». При цьому, Правила не ставлять обладнання такими системами в залежність від проведення капітальних ремонтів, реконструкцій тощо.

Водночас, покликання відповідача на те, що до спірних правовідносин неможливо застосувати норми ДБН В.2.5-56:2014, оскільки вони були прийняті після початку експлуатації АЗК, судом до уваги не беруться, так як дія нормативного акту в часі починається з моменту набрання ним чинності.

Суд також звертає увагу, що наведене порушення не є формальним, а стосується відсутності у відповідача встановленої та функціонуючої автоматичної пожежної сигналізації, яка призначена для попередження виникнення пожежі, її гасіння та швидкого реагування у разі її виникнення.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 815/140/18 зазначено, що відсутність протипожежної сигналізації є істотним порушенням, що впливає на ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та може спричинити загрозу життю і здоров`ю людей та унеможливить її ефективну ліквідацію та рятування людей.

Стосовно порушення відповідачем ч. 1 ст. 53 Кодексу цивільного захисту України (п. 5 виявлених позивачем порушень, які зазначені у Акті перевірки № 194 від 13.04.2021), суд відмічає, що згідно з ч. 1 ст. 53 Кодексу цивільного захисту України на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.

Встановлення, вимоги до проектування та монтування автоматизованих систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення визначено ДБН В.2.5-76:2014 «Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення».

Водночас, норма статті 53 Кодексу цивільного захисту України зобов`язує встановлювати автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення тільки на об`єктах підвищеної небезпеки.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 50 Кодексу цивільного захисту України, джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є потенційно небезпечні об`єкти та об`єкти підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» встановлено, що суб`єкт господарської діяльності - юридична або фізична особа, у власності або у користуванні якої є хоча б один об`єкт підвищеної небезпеки; об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Суд відмічає, що АЗС ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» є об`єктом підвищеної небезпеки та підлягає обладнанню автоматичними системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5.2.22 ДБН В.2.5-76:2014 у разі відсутності підтвердження з боку ПЦС (пульт централізованого спостереження) факту отримання тривожного сповіщення СРВНСО (автоматизована система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення) повинна здійснювати автоматичне телефонне з`єднання з оперативно-диспетчерською службою відповідного аварійно-рятувального підрозділу, на який відповідно до плану локалізації і ліквідації аварії покладено оперативне реагування на НС, з подальшою передачею тривожного мовного повідомлення, що містить ідентифікатор електронної картки аварії. Тобто, за відсутності ПЦС (пульт централізованого спостереження) існує можливість тривожного сповіщення за допомогою телефонного з`єднання.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, не були затвердженні правила з вимогами до автоматизованих систем. Проте, вимоги до автоматизованих систем установлені ДБН В.2.5-76:2014, які погоджені, зокрема, Міністерством внутрішніх справ (центральний орган, який забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту) та Державною службою України з надзвичайних ситуацій (центральний орган, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Таким чином, у силу положень ст. 53 Кодексу цивільного захисту України, АЗС ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (об`єкт підвищеної небезпеки) при проектуванні та монтуванні автоматизованих систем на об`єктах підвищеної небезпеки мають застосовуватися вимоги ДБН В.2.5-76:2014. При цьому, законодавчо визначений обов`язок відповідача встановити автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення не залежить від наявності у позивача можливості забезпечувати прийом сигналу ПЦС від СРВНСО для реагування в разі загрози чи виникнення надзвичайної ситуації.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 826/1024/18, від 19.11.2019 у справі № 580/31/19, від 20.05.2020 у справі № 580/32/19, від 26.06.2020 у справі № 580/33/19.

Суд зазначає, що АЗС, як об`єкт підвищеної небезпеки, за законом вважається джерелом небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру, тобто таким, на якому є реальна загроза виникнення аварії та/або надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру. Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Зазначений висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 580/228/19.

Оскільки, на час розгляду справи в суді, доказів, які б свідчили про повне усунення ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, не було надано, а ті порушення, які залишалися, продовжують створювати загрозу життю та здоров`ю людей.

Окремо суд зазначає, що відповідно до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду. Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

При цьому, суд враховує, що застосований захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» виявлених порушень.

Крім того, застосований до відповідача захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на вказаному підприємстві.

До того ж суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.11.2018 по справі № 805/528/17-а (адміністративне провадження № К/9901/3571/17, К/9901/3590/17), згідно з принципом змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області підлягають задоволенню.

Що стосується судових витрат, то у відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки в даному проваджені свідки не залучались, експертизи не проводились, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області задовольнити повністю.

2. Застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) нежитлових приміщень автозаправної станції Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» () за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н., 27 км. + 400 м. автошляху Київ-Чоп, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень зазначених в акті від 13.04.2021 № 194.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя К.С. Пащенко