Справа № 420/7513/22
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7513/22
УХВАЛА
29 вересня 2022 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Корой С.М., розглянувши матеріали адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
26.05.2022 року до суду надійшов позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд:
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року залишено без руху адміністративний позов.
Судом встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
В ухвалі вказано, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви, доказів сплати 2481,00 грн. судового збору.
Ухвалою суду від 02.09.2022 року відмовлено військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та продовжено позивачу строк на усунення недоліків позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення шкоди.
В обґрунтування даної заяви представник військової частини НОМЕР_1 посилається на введення з 24.02.2022 року воєнного стану та неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби позивача своїх функціональних обов`язків.
Вирішуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Так, звертаючись із заявленим позовом позивач вказує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Під час проходження військової служби відповідач завдав державі в особі військової частини НОМЕР_2 майнову шкоду в розмірі 98 413 грн. 86 коп. по службам: речовій; фінансовій. Даний факт було встановлено службовим розслідуванням за результатом якого видано накази командира військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2015 року №2195 та вiд 25.12.2020 року №2664. Факт завданої Майнової шкоди відповідачем під час проходження військової служби підтверджується наступними копією книги грошових стягнень військової частини НОМЕР_1 № 126 від 10.04.2016 року та копією книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 інв. № 1073/п від 24.12.2020 року.
За усталеною практикою Верхового Суду (в тому числі, згідно постанов Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 та від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16) спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби
В свою чергу, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, а не положення ч. 2 ст. 122 КАС України, що визначаються шестимісячний строк звернення до суду, як вказано судом першої інстанції.
В позовній заяві позивач вказує, що факт нанесення збитків державі відповідачем встановлений службовим розслідування, за результатами якого видано накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2015 року №2195 та вiд 25.12.2020 року №2664.
Водночас, звертаючись із даним позовом позивач зазначає, що станом на теперішній час наведена сума збитків не відшкодована відповідачем, що і стало підставою для подання даного позову.
Факт пропуску строку звернення до суду визнається позивачем.
Суддя приходить до висновку, що наведені позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення із даним позовом.
Так, суддя звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт залучення представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій і Луганській областях, та які б підтверджували, що протягом близько семи років вказані працівники не могли підготувати та подати відповідну позовну заяву.
Крім того, суддя зазначає, що наведені позивачем обставини щодо неможливості подання позову у строки, встановлені КАС України, щодо залучення представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони суперечать іншим обставинам, які вказані позивачем в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду, а саме неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи.
Тобто, позивач фактично самостійно вказує, що у військової частини була можливість звернутись із заявленим позовом у строки, передбачені чинним законодавством, однак, цього здійснено не було через неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи.
В свою чергу, обставини щодо неналежного виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи також не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду близько семи років.
Суддя наголошує, що процесуальні обмеження строку звернення до адміністративного суду з позовом направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права і інтереси інших учасників правовідносин.
При цьому, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця обставина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19, від 07 жовтня 2021 року у справі № 9901/127/21, від 24 листопада 2021 року у справі № 9901/267/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/65/20.
Однак, зі змісту конкретних обставин, хронології та послідовності дій позивача не вбачається підстав для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають суб`єктивний характер і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.
Суддя наголошує, що тривале зволікання зі зверненням до суду з адміністративним позовом через неналежне використання процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.
Крім того, суддя звертає увагу на те, що факт неналежного виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи був встановлений службовим розслідуванням та відображений у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2021 року № 1092 про результати цього розслідування.
Однак, навіть після прийняття наведеного наказу військова частина не звернулась із позовом до суду про відшкодування шкоди та позов у даній справі був поданий лише у травні 2022 року, тобто, через рік після закінчення вказаного службового розслідування.
При цьому, інших ґрунтовних причин, чому позивач не міг звернутися до суду з даним позовом він не навів.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.
Згідно з ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо, в тому числі, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частиною 2 статті 123 КАС України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву
За таких обставин, позов необхідно повернути позивачу з усіма доданими до нього матеріалами, копія позовної заяви залишається в суді.
Одночасно, необхідно роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст.ст. 123, 169, 295, 297 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В:
Відмовити військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення шкоди повернути позивачеві без розгляду.
Направити позивачеві копію цієї ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами. Копія позовної заяви залишається в суді
Ухвала підлягає оскарженню у встановлений статтями 295, 297 та Перехідних положень КАС України строк і порядок.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Суддя С.М. Корой