Справа № 160/3974/21
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

м. Київ

справа №160/3974/21

адміністративне провадження № К/990/14384/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Рибачука А.І.,

суддів: Тацій Л.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 160/3974/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Укрвторутилізація» до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Мінзахистудовкілля) про визнання протиправним та скасування розпорядження, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Мінзахистудовкілля

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Головко О.В., суддів Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 17.03.2021 ТОВ «Укрвторутилізація» звернулось до суду з позовом, у якому просило визнати неправомірним та скасувати розпорядження Мінзахистудовкілля від 26.02.2021 №20/21 «Про усунення порушень Ліцензійних умов».

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Укрвторутилізація» зазначило, що оспорюване розпорядження є протиправним, оскільки з боку позивача відсутні порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446 (далі - Ліцензійні умови), які були зафіксовані в акті перевірки та стали підставою для видачі цього розпорядження.

2. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 10.08.2021 задовольнив позовні вимоги.

3. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 10.05.2022 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове, яким частково задовольнив позовні вимоги:

визнав протиправним та скасував пункт 1 розпорядження Мінзахистудовкілля від 26.02.2021 № 20/21 «Про усунення порушень Ліцензійних умов»;

у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

4. 09.06.2022 Мінзахистудовкілля звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

5. Верховний Суд ухвалою від 11.07.2022 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою з підстави, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребував матеріали справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. У справі, яка розглядається суди встановили, що посадовими особами Міністерства екології та природних ресурсів України (правонаступником якого є Мінзахистудовкілля) у період з 16.02.2021 по 22.02.2021 здійснено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, за результатом якого складено акт від 22.02.2021 № 10/21.

Під час здійснення вказаного планового заходу державного нагляду (контролю) позивач разом з іншими документами на вимогу представників відповідача надав Сертифікат про професійну підготовку директора ТОВ «Укрвторутилізація», який виданий Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління («Поводження з небезпечними відходами»).

Водночас, у зазначеному акті перевірки посадовими особами відповідача зафіксовано такі порушення позивачем вимог законодавства:

пункту 8 Ліцензійних умов, а саме, ліцензіатом не надані копії дипломів, сертифікатів тощо, що підтверджують наявність екологічних знань у посадових осіб ТОВ «Укрвторутилізація»;

пункту 11 Ліцензійних умов, а саме, ліцензіат має провадити господарську діяльність з поводження з небезпечними відходами виключно з використанням засобів їх провадження, що зазначені у відомостях про них, які подані органу ліцензування згідно з вимогами Ліцензійних умов, натомість ТОВ «Укрвторутилізація» провадить господарську діяльність за допомогою поворотної тари;

пункту 16 Ліцензійних умов, а саме, промислові майданчики для тимчасового зберігання відходів покриті неруйнівним та непроникним для небезпечних відходів матеріалом, однак відсутній автономний зливовідвід. Місце зберігання відходів має нерівності підлоги, які у випадку розливу рідких відходів перешкоджають безпосередньому зливу до приямку зливовідводу (відсутні жолоби зливу). На місці провадження діяльності наявні проливи нафтопродуктів, які були локалізовані піском.

У зв`язку із виявленням зазначених вище порушень відповідачем прийнято розпорядження від 26.02.2021 № 20/21 «Про усунення порушень Ліцензійних умов», згідно з яким ТОВ «Укрвторутилізація» зобов`язано у термін до 26.03.2021 усунути порушення Ліцензійних умов та подати в письмовій формі до Мінзахистудовкілля інформацію про їх усунення.

Не погоджуючись із таким розпорядженням ТОВ «Укрвторутилізація» звернулось до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із відсутності з боку позивача порушень вимог пунктів 8, 11, 16 Ліцензійних умов, у зв`язку із чим прийшов до висновку, що відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження за відсутності належних підстав для його прийняття.

8. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того що позивач, надавши посадовим особам відповідача під час контролюючого заходу сертифікат про професійну підготовку директора ТОВ «Укрвторутилізація», який виданий Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління («Поводження з небезпечними відходами»), виконав вимоги пункту 8 Ліцензійних умов, оскільки наведена норма Ліцензійних умов вимагає наявність у посадових осіб ліцензіата екологічних знань, а не вищої освіти у галузі екології, що свідчить про протиправність розпорядження Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України у вказаній частині.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив із наявності порушень з боку позивача пунктів 11 та 16 Ліцензійних умов, оскільки позивач здійснював визначену ліцензією діяльність із застосуванням тари, що не визначена в матеріально-технічній базі та не передбачена Технологічним регламентом ТОВ «Укрвторутилізація» від 17.04.2013, а також з того, що місце зберігання відходів не відповідає вимогам чинного законодавства.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. Касаційна скарга відповідача обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 8 Ліцензійних умов, оскільки згідно із Переліком галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266 (далі - Перелік № 266) спеціальність 101 «Екологія» віднесена до галузі знань 10 «Природничі науки» та має споріднені спеціальності: 102 «Хімія», 103 «Науки про Землю», 104 «Фізика та астрономія», 105 «Прикладна фізика та наноматеріали» та 106 «Географія», а відтак позивачем не дотримано вимогу Ліцензійних умов щодо наявності екологічних знань у його посадових осіб.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

11. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Закон України від 25.06.1991 № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон № 1264-XII) визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь

13. Згідно із пунктом «а» частини першої статті 20-2 Закону № 1264-XII до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема, про поводження з відходами.

14. Відповідно до статті 1 Закону України від 05.03.1998 № 187/98-ВР «Про відходи» (далі - Закон № 187/98-ВР) поводження з відходами - це дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.

15. Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

16. Згідно із абзацом другим статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

17. Контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється органами ліцензування у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (частина четверта статті 2 Закону № 877-V).

18. Зокрема, згідно із частиною сьомою статті 7 Закону № 877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

19. Розпорядження або інший розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) - обов`язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки. Розпорядження видається та підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) (частина дев`ята статті 7 Закону № 877-V).

20. У справі, яка розглядається суди встановили, що позивачем не оскаржується порядок та підстави здійснення планового заходу.

21. Відтак оспорюване у цій справі розпорядження відповідача підлягало перевірці на предмет наявності встановлених порушень позивачем Ліцензійних вимог, виявлення яких послужило підставою для видачі оскаржуваного розпорядження.

22. У свою чергу суд касаційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваних судових рішень в межах доводів і вимог касаційної скарги.

23. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7, абзацу першого частини другої статті 9 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон № 222-VIII) Кабінет Міністрів України постановою від 13.07.2016 № 446 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами» затвердив Ліцензій умови, які встановлюють вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (далі - ліцензія), а також визначають вичерпний перелік організаційних, кадрових, технологічних вимог, обов`язкових для виконання під час провадження зазначеної діяльності.

24. Надаючи правову оцінку доводам відповідача про порушення позивачем пункту 8 Ліцензійних умов, а саме ненадання ліцензіатом копій дипломів, сертифікатів тощо, що підтверджують наявність екологічних знань у посадових осіб, колегія суддів виходить із такого.

25. Пунктом 2 Ліцензійних умов визначено, що Ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги цих Ліцензійних умов, а здобувач ліцензії - їм відповідати.

26. Згідно із пунктом 8 Ліцензійних умов під час здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами згідно з отриманою ліцензією екологічні знання є обов`язковою кваліфікаційною вимогою для посадових осіб (диплом, сертифікат тощо). Ліцензіат повинен мати штатну чисельність спеціалістів (виконавців робіт залежно від видів робіт та рівня забезпечення матеріально-технічної бази) відповідного рівня підготовки та освітньо-кваліфікаційного рівня.

27. При цьому, частиною другою статті 7 Закону № 1264-XII також визначено, що екологічні знання є обов`язковою кваліфікаційною вимогою для всіх посадових осіб, діяльність яких пов`язана з використанням природних ресурсів та призводить до впливу на стан навколишнього природного середовища.

28. Спеціально визначені вищі та професійні навчальні заклади здійснюють підготовку спеціалістів у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів з урахуванням суспільних потреб (частина третя статті 7 Закону № 1264-XII).

29. Згідно із пунктом «м» частини першої статті 17 Закону № 187/98-ВР суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами.

31. До поводження з небезпечними відходами допускаються особи, які мають професійну підготовку, підтверджену свідоцтвом (сертифікатом) на право роботи з небезпечними речовинами, та не мають медичних протипоказань. Допуск працівників до роботи забезпечується відповідною посадовою особою підприємства, установи, організації (частина п`ята статті 34 Закону № 187/98-ВР).

32. Зміст наведених норм права свідчить про те, що положення Закону № 1264-XII та пункту 8 Ліцензійних умов вимагає наявність у посадових осіб ліцензіата екологічних знань, а не обов`язково наявності вищої освіти у галузі екології.

33. Таким чином, наявність у позивача Сертифікату про професійну підготовку директора ТОВ «Укрвторутилізація», який виданий Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління («Поводження з небезпечними відходами»), є достатнім в розумінні наведених вище положень законодавства для виконання обов`язкової кваліфікаційної вимоги до посадової особи такого суб`єкта господарювання, та не може свідчити про порушення позивачем пункту 8 Ліцензійних умов, яким не вимагається наявність у посадових осіб ліцензіата вищої освіти в галузі екології.

34. З огляду на наведене колегія судді погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про протиправність оспорюваного розпорядження Мінзахистудовкілля у вказаній частині.

35. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

36. Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

37. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови і погоджується з його висновками у справі в межах доводів та вимог касаційної скарги.

38. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України залишити без задоволення.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 у справі №160/3974/21 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

СуддіА.І. Рибачук Л.В. Тацій Л.Л. Мороз