Справа № 300/2581/22
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2022 р. справа № 300/2581/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу №190-К від 27.05.2022, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування наказу №190-К від 27.05.2022, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2022, наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 27.04.2022 № 131-к позивача поновлено з 08.10.2021 на посаді провідного спеціаліста відділу у м. Болехів міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. При ознайомленні 27.04.2022, із вищенаведеним наказом, працівник кадрової служби усно повідомила позивача, про її подальше звільнення, а 04.05.2022 поштою отримано попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців, відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу". Проте, після попередження, позивач продовжувала працювати та виконувати свої посадові обов`язки, а 04.06.2022 отримала поштою наказ "Про звільнення" № 190-к від 27.05.2022, де зазначено звільнити ОСОБА_1 27.05.2022 з посади провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців. Однак, в оскаржуваному наказі є лише посилання на п. 1.ч. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу", без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, а тільки вказівка: у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців. Крім того, підставою звільнення у оскаржуваному наказі є попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 27.04.2022, хоча вказане попередження про наступне звільнення позивач отримала поштою 04.05.2022, а наказ про звільнення з роботи датований 27.05.2022. Відтак на думку позивача звільнення відбулося раніше ніж за 30 днів від дати попередження про наступне звільнення. Також, позивач звернула увагу, що така ж посада провідного спеціаліста на якій вона була поновлена відповідно до штатного розпису скорочена не була, однак на вказану посаду з іншого відділу було переведено працівника ОСОБА_2 . Крім того, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні щорічної основної відпустки. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12.07.2022. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що на підставі наказу Держгеокадастру від 16.12.2021 № 333-ок "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру", наказу Головного управління від 18.02.2022 № 24-к "Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області", відповідно до статті 87 Закону України "Про державну службу", ОСОБА_1 27.04.2022 в приміщенні Головного управління повідомлено про майбутнє вивільнення в зв`язку з скороченням чисельності державних службовців, в якому запропоновано також для переведення дві посади. ОСОБА_1 з попередженням ознайомилась в присутності працівників Головного управління: начальника Управління персоналом Коваль О., заступника начальника юридичного-начальника відділу представництва в судах та інших органах Наливайко Н. та головного спеціаліста відділу роботи з персоналом ОСОБА_3 попередження, позивач відмовилась підписувати його, в наслідок чого було складено Акт про ознайомлення з попередженням про наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців та про відмову від підпису про ознайомлення працівника з попередженням. Таким чином, перебіг строку повідомлення про попередження почався з 27.04.2022. Крім того, в межах здобутої професійної підготовки позивачу було запропоновано на час декретної відпустки посаду спеціаліста сектору матеріально-технічного забезпечення, або на вибір, провідного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель. Однак, ОСОБА_1 від наданих пропозицій відмовилась. Також, представником відповідача зазначено, що жодної заяви від позивача про надання відпустки до відповідача не надходило. Відтак, відповідачем повністю дотримано процедуру звільнення позивача передбачену статтею 87 ЗУ "Про державну службу", а вказані позивачем порушення його трудових прав не відповідають дійсним обставинам справи. Відтак, вимоги позивача заявлені у позовній заяві є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
27.07.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 25.07.2022, в якій зазначено, що посилання відповідачем у відзиві, що позивачу нібито 27.04.2022 у приміщенні Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області вручено повідомлення про наступне звільнення, з яким ОСОБА_1 не хотіла ознайомлюватися, про що складений акт, не відповідає дійсності. Крім того, відповідач не надав доказів відмови від переведення на запропоновані мені посади. Відтак, з урахуванням наведеного, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представником відповідача подано 01.08.2022 на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що твердження позивача, про наявність суперечностей в акті від 27.04.2022 та про те, що такий має складатись рукописним текстом не відповідає дійсним обставинам справи та суперечать пункту 9 Розділу "Документування управлінської інформації" Інструкції з діловодства, пункту 7.1. Розділу 7 "Вимоги до виготовлення документів" ДСТУ 4163:2020. Крім того, позивачем не обґрунтовано, яким чином заява від 23.05.2022 про надання відпустки стосується предмету доказування у даній справі та підтверджує позовні вимоги. Відтак, твердження позивача у відповіді на відзив є хибними і такими, що не відповідають дійсності.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
Згідно наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 11.03.2005 працювала в органах земельних ресурсів (а.с.13-17).
Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №523-К від 07.10.2021 ОСОБА_1 , 07.10.2021 року звільнено з посади провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління у зв`язку із скороченням посади державної служби відповідно до пункту 1 частини 1 та 4 статті 87 Закону України "Про державну службу", статті 24 Закону України "Про відпустки" статей 47,116 КЗпП України.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №523-к від 07.10.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління та поновлено ОСОБА_1 з 08.10.2021 на посаді провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с.29-36).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2022, наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 27.04.2022 р. № 131-к ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу у м. Болехів міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області з 08.10.2021, що не заперечується сторонами.

Згідно попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 вбачається, що у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу Держгеокадастру від 16.12.2021 №333-ок "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру", наказу Держгеокадастру від 04.01.2022 №1-ок "Про затвердження структур територіальних органів Держгеокадастру", наказу Головного управління від 10.01.2022 № 4 "Про введення в дію структури Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області" та наказу Головного управління від 31.03.2022 № 24 "Про введення в дію штатного розпису Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на 2022 рік", позивача попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", а також запропоновано для переведення дві посади (а.с.63).

27.04.2022 уповноваженими особами Держгеокадасту складено Акт про ознайомлення із попередженням про наступне звільнення та відмову від підпису про його ознайомлення. ОСОБА_1 було повідомлено, що про відмову від підписання буде складено акт, а попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців буде додатково направлено поштою (а.с.65).

Додаткового, 28.04.2022 відповідачем направлено попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 поштовим шляхом(а.с. 62).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №190-К від 27.05.2022 ОСОБА_1 , 27.05.2022 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців відповідно до пункту 1 частини 1 та 4 статті 87 Закону України "Про державну службу", статті 24 Закону України "Про відпустки" статей 47,116 КЗпП України. Підстава для звільнення попередження про наступне звільнення від 27.04.2022.

Вважаючи наказ про своє звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 38 Конституції України, громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року, №889-VIII (далі по тексту - Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII) в редакції чинній на час виникнення спірних відноснин.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини 1 - 3 статті 5 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з пунктами 1 та 1-1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII, чинній на момент повідомлення про наступне вивільнення, визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII cуб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до пункту частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-ІХ, який набрав чинності 02.02.2020, внесено зміни до КЗпП України щодо порядок вивільнення державних службовців.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, законодавчими змінами встановлено нові правила звільнення працівників, що застосовуються в разі ліквідації державного органу (пункт 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу ), скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 статті 87 Закону України Про державну службу ), а саме:

- про майбутнє вивільнення працівник попереджається за тридцять днів до такого вивільнення;

- норми щодо необхідності врахування переважного права працівника щодо залишення на роботі до даних правовідносин не застосовуються;

- скасовано вимогу, що звільнення може бути здійснене лише в разі неможливості перевести працівника на іншу посаду (роботу);

- відсутній обов`язок власника або уповноваженого ним органу пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців, роботодавець наділяється лише правом,

- скасовується обов`язок роботодавця отримувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Із системного аналізу доповнень та змін до ст. 87 Закону № 889-VIII слідує, що вони суттєво змінили порядок звільнення особи за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема з підстав реорганізації, ліквідації державного органу, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби, зміни структури або штатного розпису державного органу - в сторону звуження гарантій державного службовця на продовження служби.

Про вказані вище зміни зазначено також роз`ясненнях Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86 р/з Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України "Про державну службу") , а саме, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону.

Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Водночас, суд ще раз наголошує на тому, що положеннями частини 3 статті 5 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України "Про державну службу" на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скорочення чисельності або штату державних службовців, то суд приходить висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми спеціального законодавства, а не загального.

Відтак, порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення установлений статтею 87 Закону України "Про державну службу".

Судом встановлено, що позивач перед звільненням займала посаду провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Кабінет міністрів України ухвалив постанову ''Про внесення зміни до постанови Кабінету міністрів України від 5 квітня 2014 року №85'', якою скорочує граничну чисельність працівників територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 16 грудня 2021 року №333-ок ''Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру'' визначена гранична чисельність головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в кількості 149 працівників.

Наказом Головного управління від 31.03.2022 № 24 "Про введення в дію штатного розпису Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на 2022 рік" яким затверджений штат у кількості 149 штатні одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 976427,00 грн (а.с.50-52).

Судом встановлено, що згідно попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу Держгеокадастру від 16.12.2021 №333-ок "Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру", наказу Держгеокадастру від 04.01.2022 №1-ок "Про затвердження структур територіальних органів Держгеокадастру", наказу Головного управління № 4 "Про введення в дію структури Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області" та наказу Головного управління від 31.03.2022 № 24 "Про введення в дію штатного розпису Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на 2022 рік", позивача попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с.56).

Крім того, згідно вищезазначеного попередження про звільнення, ОСОБА_1 , запропоновано працевлаштування на вакантних посадах : провідного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель (до фактичного виходу основного працівника ОСОБА_4 на роботу до 21 жовтня 2022 року) та спеціаліста сектору матеріально-технічного забезпечення (до фактичного виходу основного працівника ОСОБА_5 на роботу до 30 листопада 2022 року). У разу згоди на переведення на одну із вказаних посад ОСОБА_1 запропоновано подати відповідну заяву.

Однак, позивач не звертався із відповідною письмовою заявою про згоду на переведення на одну із запропонованих посад, що свідчить про відсутність згоди на таке переведення та спростовує доводи позивача про те, що вона не відмовлялась від переведення на запропоновані посади.

Суд зазначає, що згідно статті 9-1 Закону України ''Про державну службу'' доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, враховуючи відмову позивача письмово засвідчити ознайомлення з попередженням про наступне звільнення, про що складено акт від 27.04.2022, суд вважає, що відповідачем повністю дотримано передбаченого законодавством порядку повідомлення позивача про його звільнення в письмовій формі та належно попередженою ОСОБА_1 , про наступне вивільнення.

Таким чином, суд критично відноситься до тверджень позивача щодо неналежного її повідомлення, про наступне вивільнення не пізніше ніж за тридцять календарних днів, оскільки матеріалами справи підтверджено протилежне.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №190-К від 27.05.2022 ОСОБА_1 , 27.05.2022 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців відповідно до пункту 1 частини 1 та 4 статті 87 Закону України "Про державну службу", статті 24 Закону України "Про відпустки" статей 47,116 КЗпП України, підстава для звільнення попередження про наступне звільнення від 27.04.2022, тобто, через 30 календарних днів після попередження.

Щодо твердження позивача що оскаржуваний наказ про звільнення містить лише посилання на пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" без зазначення конкретної причини та підстав звільнення, суд зауважує, що пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" містить три самостійні підстави для припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення при винесені наказу про звільнення особи може, в залежності від фактичних обставин, зазначити будь-яку із визначених у пункті першому підстав, але суть прийнятого рішення при цьому не змінюється. Вирішальним в даному випадку є те, що суб`єктом призначення в оскаржуваному наказі про звільнення чітко визначено правові підстави, безпосередньо зазначено положення закону на підставі якого скорочено посаду позивача, а саме, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

З огляду на викладені обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає, що відповідачем повністю дотримано процедуру звільнення позивача передбачену статтею 87 Закону України "Про державну службу", а вказані ОСОБА_1 порушення її трудових прав не відповідають дійсним обставинам справи.

Стосовно тверджень позивача, що посада провідного спеціаліста на якій вона була поновлена відповідно до штатного розпису скорочена не була, оскільки на вказану посаду з іншого відділу було переведено працівника ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №756/5243/17 визначено, що «Враховуючи, що підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розклад, висновок судів про те, що на підприємстві не було скорочення штату працівників, є передчасним. Суди фактично увійшли в обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників, що лежить поза межами компетенції суду». У постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №367/3870/16-ц висловлена аналогічна позиція, що «При вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, оскільки вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу)».

Таким чином, при розгляді питання щодо змін в організації виробництва та праці суди не наділені правом давати оцінку доцільності проведеного скорочення, а лише констатують наявність змін в організації виробництва і праці. Інакше кажучи, цими рішеннями Верховний Суд визнає виключну компетенцію роботодавця визначати кадрову політику підприємства.

Також, відповідачем враховано професійну підготовку та компетентність позивача при пропозиції нижчої посади державної служби. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державну службу» для посад державної служби категорії «В» необхідна наявність вищої освіти ступеня не нижче молодшого бакалавра або бакалавра. Втім, ОСОБА_1 не здобула ступеня вищої освіти, що підтверджується дипломом про освіту ЗТ-1 № 670376 від 30.06.1986 року, та отримання останньою спеціальності техніка-плановика на підприємствах лісової промисловості та лісового господарства.

Щодо твердження позивача про те, що відповідачем протиправно відмовлено їй у наданні щорічної основної відпустки, суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем не обґрунтовано, яким чином не надання відпустки стосується предмету доказування у даній справі та підтверджує позовні вимоги.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуваний наказ №190-К від 27.05.2022 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до Конституції України та законів України, а відтак правові підстави для скасування цього наказу відсутні.

З урахуванням того, що судом не встановлено, а позивачем не доведено протиправності оскаржуваного наказу, у суду відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог в частині зобов`язання поновити ОСОБА_1 посаді провідного спеціаліста відділу у м. Болехові міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, та, як наслідок, відсутні правові підстави для стягнення з Головного управління Держеокадастру в Івано-Франківській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, на думку суду, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваного наказу, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, остання звільнена від сплати судового збору, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, вул. Сахарова, 34, м. Івано-Франківськ, 78018).

Суддя Микитин Н.М.