Справа № 160/10347/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення, -
15.07.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- скасувати рішення Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 25.05.2022 р. про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне. ОСОБА_1 мешкала на території Автономної республіки Крим та у віці 14 років в 2015 р. була паспортизована паспортом Російської Федерації. Проте, позивач є громадянкою України, що підтверджується проїзним закордонним паспортом дитини та РНОКПП, який є дійсним. 11.01.2022 р. позивач переїхала до України та уклала шлюб з громадянином України та мешкає в м. Дніпрі. 25.05.2022 р. позивач прибула до Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для отримання консультації. В результаті перевірки документів відповідачем було винесено оскаржуване рішення. Позивач звернулась до АНД ГУМ ДМС у м. Дніпрі із заявою про отримання паспорту громадянина України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами адміністративного позову отримано відповідачем 18.07.2022 року.
У встановлений строк відзиву на позов надано не було.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 отримала проїзний документ дитини № АО 0697491 від 06.12.2011 р. дійсний до 06.12.2014 р.
18.04.2008 р. ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 громадянин України ОСОБА_2 та громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 11.01.2022 р.
Індустріальним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 25.05.22 р. винесено рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.
В зазначеному рішенні вказано наступне.
22.05.2022 р. вказана громадянка прибула до Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області для отримання консультацій. В результаті перевірки документів встановлено, що вищевказана громадянка перевищила термін перебування та ухилилася від виїзду з території України. Крім того, установлено, що до Індустріальним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із клопотанням про продовження терміну перебування на території України вищевказана громадянка не зверталася.
Таким чином, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила правила перебування іноземців на території України та вимоги п. 1, п. 3 ст. 9, п.1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VІ.
В зв`язку з наведеним вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України в термін до 23.06.2022 р.
Рішення отримано позивачем 26.05.2022 р.

25.05.2022 р. Індустріальним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 003334, яким встановлено, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилилась від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

25.05.2022 р. Індустріальним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МДН 003326, якою за порушення п. 1, п. 3 ст. 9, п.1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1 700,00 грн.

Штраф за вказаною постановою сплачено позивачем 27.05.2022 р. відповідно до банківської квитанції № 9270-3554-0513-2338.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VІ (далі Закон № 3773-VІ).

Відповідно до п.п. 6, 9, 16 ст. 1 вказаного Закону України іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Згідно до ст. 3 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ст. 9 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 зазначеного Закону України іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону України іноземці та особи без громадянства можуть набути громадянства України в порядку, встановленому Законом України "Про громадянство України".

Згідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» № 2235-ІІІ від 18.01.2001 р. документами, що підтверджують громадянство України, є:

1) паспорт громадянина України;

3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

4) тимчасове посвідчення громадянина України;

6) дипломатичний паспорт;

7) службовий паспорт;

8) посвідчення особи моряка;

9) посвідчення члена екіпажу;

10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 р. іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оцінивши усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач має паспорт громадянина Російської Федерації, дійсний до 16.06.2025 р. та 03.02.2022 р. прибула на територію України і перевищила термін перебування та ухилилася від виїзду з території України.

Доказів того, що позивач в термін до 25.05.2022 р. та на момент розгляду справи зверталася до органів Державної міграційної служби України з клопотаннями про продовження терміну перебування в Україні позивачем не надано.

Доводи позивача про те, що вона є громадянкою України та може перебувати постійно на території України, оскільки нею отримані проїзний документ дитини та ідентифікаційний номер не приймаються судом до уваги.

Термін дії проїзного документ дитини сплив 06.12.2014 р.

Ідентифікаційний номер отримано позивачем 08.05.2008 р.

При цьому, паспорт громадянина Російської федерації отримано позивачем 16.06.2015 р., паспорт дійсний до 16.06.2025 р.

Вичерпний перелік документів, які підтверджують громадянство України, встановлений ст. 5 Закону України «Про громадянство України».

Жодного документа з наведеного переліку позивачем до суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено наявність у неї громадянства України або інших законних підстав перебування в Україні понад встановлений законодавством термін.

В зв`язку з зазначеним, рішення Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 25.05.2022 р. про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відповідає вимогам ч. 2 ст. Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Індустріального відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук