Справа № 380/9881/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9881/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Відповідач-2), в якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення від 15 лютого 2022 року № 05, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди:

- з 01 вересня 1980 року по 03 жовтня 1994 року викладач-концертмейстер в Дашавській музичній школі (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

- з 03 жовтня 1994 року по 27 листопада 2021 року (день призначення пенсії по віку) викладач хорового класу в Дашавській музичній школі ім. Ф. Колесси (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

4. Вирішити питання про відшкодування ОСОБА_1 сплаченого судового збору при зверненні до суду та комісію банку в порядку, передбаченому частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та інші підтверджені витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15 лютого 2022 року № 05 (далі також оскаржуване рішення) їй відмовлено у призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з підстав відсутності у неї 30 років стажу роботи в закладах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, визначених чинним законодавством. Так, до стажу не зараховано період роботи на посаді викладача в дитячій музичній школі, оскільки школа не є закладом освіти, що передбачений Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право не пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Постанова № 909), а також період роботи з 01 вересня 1980 року по 31 грудня 1991 року, оскільки у трудовій книжці зазначена посада концертмейстер.

Таке рішення відповідача-2 позивачка вважає неправомірним, оскільки згідно записів у трудовій книжці стаж її роботи на посадах, передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає понад тридцять років, а саме: з 01 вересня 1980 року по 03 жовтня 1994 року викладач-концертмейстер в Дашавській музичній школі (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); з 03 жовтня 1994 року по 27 листопада 2021 року (день призначення пенсії за віком) викладач хорового класу в Дашавській музичній школі ім. Ф. Колесси (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). З огляду на викладене позивачка висновує, що має законне право на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо аргументу відповідача-2 про те, що в наданих довідках про роботу відсутня інформація про те, що музична школа є загальноосвітнім навчальним закладом позивачка зазначає, що згідно довідки № 2 від 08 лютого 2022 року Дашавська дитяча музична школа ім. Ф. Колесси є комунальним навчальним закладом Стрийської міської ради та належить до спеціалізованої позашкільної мистецької освіти, діяльність якого визначається Законами України «Про освіту», «Про позашкільну освіту». Крім того, відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Щодо аргументу відповідача-2 про те, що згідно наданих довідок позивачка з 01 вересня 1980 року по 02 жовтня 1994 року працювала викладачем-концертмейстером, що не відповідає даним трудової книжки, в якій зазначена посада концертмейстер, тому врахувати період роботи з 01 вересня 1980 року по 31 грудня 1991 року до вислуги років неможливо, позивачка вказує, що згідно поданої уточнюючої довідки № 3 від 08 лютого 2022 року вона з 01 вересня 1980 року прийнята на посаду викладача-концертмейстера, а з 03 жовтня 1994 року переведена на посаду викладача хорового класу. Вважає, що зазначена довідка повною мірою підтверджує її роботу в Дашавській дитячій музичній школі з 01 вересня 1980 року на посаді викладача-концертмейстера.

Крім того, позивачка зауважує, що дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року № 397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України дію Постанови № 909 поширено на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання без внесення змін до неї. На момент звернення до суду це доручення є чинним та нескасованим.

Позивачка підсумовує, що, відмовляючи у призначенні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахуванні до страхового стажу часу роботи на посаді викладача позашкільного навчального закладу відповідач фактично ставить її у менш сприятливі умови, ніж ті особи, яким такий стаж зараховано та призначено пенсію, що слід розглядати як прояви дискримінації збоку суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що згідно із записом № 5 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивачка з 01 вересня 1980 року прийнята на посаду концертмейстера в Дашавську музичну школу по 02 жовтня 1994 року. Тільки з 03 жовтня 1994 року ОСОБА_1 переведено на посаду викладача хорового класу. Тому твердження позивачки про те, що вона у період з 01 вересня 1980 року по 03 жовтня 1994 року працювала викладачем-концертмейстером не відповідає записам її трудової книжки.

Відповідач-1 зауважує, що посада концертмейстер не передбачена Переліком посад, періоди перебування на яких дають право на пенсію за вислугу років. Дашавська музична школа належить до позашкільних навчальних закладів. Право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови № 909 у позашкільних навчальних закладах мають: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Тобто, посада викладача, концертмейстера в позашкільних закладах освіти Постановою № 909 не передбачена.

Щодо покликання позивачки на доручення Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року № 397/21 відповідач зазначає, що його наявність без внесення відповідних змін до Постанови № 909 не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивачки на посаді викладача в позашкільних навчальних закладах.

Відповідач-1 підсумовує, що посада викладача, концертмейстера позашкільного навчального закладу Постановою № 909 не передбачена, тому у зазначеної категорії працівників немає права на пенсію за вислугу років. З огляду на відсутність у позивачки необхідного 30-річного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні й підстави для нарахування та виплати позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що Постановою № 909 (із змінами) затверджено перелік посад та закладів, періоди перебування на яких дають право на пенсію за вислугу років. Розділом «1. Освіта» Постанови № 909 передбачені, зокрема, учителі, викладачі, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми). Час роботи вчителем у музичній школі зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років до 01 січня 1992 року, оскільки за Переліком закладів, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року, була передбачена посада викладача в музичній школі, яка відносилася до навчальних закладів та дитячих установ. Періоди роботи вчителів у зазначених закладах після 01 січня 1992 року зараховуються до спеціального стажу за умови, що музична школа є загальноосвітнім навчальним закладом.

Документи, надані позивачкою, зокрема довідки про роботу №№ 1, 3, 4 від 08 лютого 2022 року для призначення грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказують про відсутність у неї 30 років стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У вищевказаних довідках відсутня інформація про те, що музична школа є загальноосвітнім навчальним закладом. Крім цього, згідно наданих довідок позивачка з 01 вересня 1980 року по 02 жовтня 1994 року працювала викладачем-концертмейстером, що не відповідає записам трудової книжки, в якій зазначена посада концертмейстер, тому врахувати період роботи з 01 вересня 1980 по 31 грудня 1991 року до вислуги років неможливо. Посада концертмейстер не передбачена переліком посад, періоди перебування на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відтак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 05 від 15 лютого 2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю у неї 30 років стажу роботи в закладах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, визначених чинним законодавством.

З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

На спростування доводів відповідачів-1, 2, викладених у відзивах на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 22 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15 серпня 1978 року позивачка, зокрема:

- 01 вересня 1980 року (наказ № 90 від 01 вересня 1980 року) прийнята на посаду концертмейстера в Дашавську музичну школу;

- 03 жовтня 1994 року (наказ № 88а від 03 жовтня 1994 року) переведена з посади концертмейстера на посаду викладача хорового класу Дашавської музичної школи.

З 27 листопада 2021 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

09 лютого 2022 року позивачка звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила виплатити їй грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення від 15 лютого 2022 року № 05 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю у неї 30 років стажу роботи в закладах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, визначених чинним законодавством.

Позивачка, вважаючи порушеним своє право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності у позивачки права на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі Порядок № 1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 установлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

А пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17.

Суд встановив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 05 від 15 лютого 2022 року позивачці відмовлено в призначенні грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю у неї 30 років стажу роботи в закладах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, визначених чинним законодавством.

До таких висновків відповідач-2 дійшов з огляду на наступне:

- Постановою № 909 (із змінами) затверджено перелік посад та закладів, періоди перебування на яких дають право на пенсію за вислугу років. Розділом « 1. Освіта» Постанови № 909 передбачені, зокрема, учителі, викладачі, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми). Час роботи вчителем у музичній школі зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років до 01 січня 1992 року, оскільки за Переліком закладів, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року, була передбачена посада викладача в музичній школі, яка відносилася до навчальних закладів та дитячих установ. Періоди роботи вчителів у зазначених закладах після 01 січня 1992 року зараховуються до спеціального стажу за умови, що музична школа є загальноосвітнім навчальним закладом;

- надані позивачкою документи, зокрема довідки про роботу №№ 1, 3, 4 від 08 лютого 2022 року для призначення грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказують про відсутність у неї 30 років стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У вищевказаних довідках відсутня інформація про те, що музична школа є загальноосвітнім навчальним закладом. Крім цього, згідно наданих довідок позивачка з 01 вересня 1980 року по 02 жовтня 1994 року працювала викладачем-концертмейстером, що не відповідає записам трудової книжки, в якій зазначена посада концертмейстер, тому врахувати період роботи з 01 вересня 1980 по 31 грудня 1991 року до вислуги років неможливо. Посада концертмейстер не передбачена переліком посад, періоди перебування на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача-2 з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про освіту» невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, позашкільна освіта.

Пункт 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 № 433 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Частиною 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 посади викладача та концертмейстера віднесені до педагогічних посад.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 442/456/17 дійшла наступних висновків: «[…] викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909».

Така ж позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 26 березня 2019 року у справі № 484/211/17, від 23 січня 2020 року у справі № 756/9879/16-а, від 12 квітня 2021 року у справі № 721/1053/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд уважає, що стаж роботи позивачки на посадах концертмейстера та викладача дитячої музичної школи має зараховуватись до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, а відтак й для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

З огляду на викладене у сукупності суд відхиляє аргументи відповідачів-1, 2 про те, що оскільки посада викладача, концертмейстера позашкільного навчального закладу Постановою № 909 не передбачена, то у зазначеної категорії працівників немає права на пенсію за вислугу років.

Аргумент відповідача-2 про те, що згідно наданих позивачкою довідок про роботу №№ 1, 3, 4 від 08 лютого 2022 року остання з 01 вересня 1980 року по 02 жовтня 1994 року працювала викладачем-концертмейстером, що не відповідає записам трудової книжки, в якій зазначена посада концертмейстер, тому врахувати період роботи з 01 вересня 1980 по 31 грудня 1991 року до вислуги років неможливо суд оцінює критично, оскільки з огляду на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 442/456/17, стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788 навіть попри те, що зазначені посади прямо не передбачені Постановою № 909.

За таких обставин у спірному випадку займана позивачкою посада (чи то концертмейстера, чи то викладача-концертмейстера) правового значення немає, оскільки обидві ці посади повинні зараховуватись пенсійним органом до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788.

Отже, зважаючи на те, що у позивачки наявний спеціальний педагогічний стаж більше 30 років, займані нею посади відносяться до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, до призначення пенсії за віком не отримувала будь-яку пенсію, тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та Порядку № 1191.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 05 від 15 лютого 2022 року про відмову в призначенні позивачці грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним та підлягає скасуванню, а порушені права позивачки підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області: 1) зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди роботи: з 01 вересня 1980 року по 03 жовтня 1994 року концертмейстером в Дашавській музичній школі; з 03 жовтня 1994 року по 27 листопада 2021 року (день призначення пенсії за віком) викладачем хорового класу в Дашавській музичній школі ім. Ф. Колесси; 2) прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У той же час підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачці до стажу, що дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спірні у цій справі періоди роботи, а також нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відсутні, оскільки рішення про відмову у призначенні позивачці вказаної допомоги цей пенсійний орган не приймав та жодної правової оцінки згаданим обставинам не надавав.

Рішення про відмову в призначенні позивачці грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а відтак саме його належить зобов`язати вчинити відповідні дії (зарахувати спірні періоди до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, та прийняти рішення про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій), необхідні для відновлення порушеного права позивачки.

Тому з огляду на це позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1984,80 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Щодо відшкодування позивачці витрат на обслуговування банку при сплаті судового збору суд зазначає, що відшкодування таких витрат КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 05 від 15 лютого 2022 року про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди роботи: з 01 вересня 1980 року по 03 жовтня 1994 року концертмейстером в Дашавській музичній школі; з 03 жовтня 1994 року по 27 листопада 2021 року (день призначення пенсії за віком) викладачем хорового класу в Дашавській музичній школі ім. Ф. Колесси.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1984,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 28 вересня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.