Справа № 300/508/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2022-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" вересня 2022 р. справа № 300/508/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боршовського Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Ілюк А.Р.,
представники сторін не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області

ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення отримані ним лише 17.11.2020 року у відповідь на адвокатський запит. Спірні рішення, вважає позивач. прийняті з порушенням вимог закону, оскільки контролюючий орган безпідставно застосував до нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, за 2017-2019 податкові періоди рішення Коломийської міської ради №1189-17/2017 від 26.01.2017, з порушенням принципу правової визначеності. Так, позивач, посилаючись на норми частини першої статті 58 Конституції України, статті 12 Податкового кодексу України (далі ПК України), вказує на те, що рішення Коломийської міської ради № 1189-17/2017 від 26.01.2017, яким встановлено ставку податку на 2017 рік, могло бути застосовано виключно не раніше початку наступного бюджетного періоду, тобто з 2018 року. На підтвердження таких доводів позивач зіслався на рішення Верховного суду від 07.02.2018 у справі № 810/832/17, від 06.06.2019 у справі № 825/1937/16, від 15.06.2018 у справі № 823/2/17, від 10.04.2018 у справі № 822/1494/17, від 20.06.2018 у справі № 823/104/17. Також позивач зазначив, що до 23.05.2020 року (тобто внесення змін в підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України згідно закону № 16.01.2020 № 466-ІХ) при прийнятті рішень про встановлення місцевих податків, орган місцевого самоврядування мав відображати період (конкретний рік) на який поширюється дія вказаного рішення, або в подальшому кожного року приймати рішення про продовження дії такого рішення. Тобто за відсутності такого рішення - має застосовуватися норма підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України про застосування мінімальної ставки податку. За такого правового регулювання, вважає позивач, рішення Коломийської міської ради № 1189-17/2017 від 26.01.2017 не могло бути застосовано до нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на 2017-2019 роки. Також позивач звернув на увагу суду на те, що Коломийська міська рада не приймала рішень про встановлення ставок податків на 2019 та 2020 податкові періоди. Отже, в 2019-2020 роках жоден нормативний акт не визначав мінімальної ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, а тому ставка становить 0%. Вказана позиція підтверджується листами Державної регуляторної служби України від 05.10.2017, від 05.06.2020, а також правовим висновками Верховного Суду в постановах від 16.04.2020 у справі № 810/3729/17, від 26.05.2020 у справі № 815/4967/15, від 19.03.2020 у справі № 823/2954/15, від 25.03.2019 у справі № 823/225/16. Позивач вказує на те, що в порушення вимог статей 42, 58 ПК України спірні податкові повідомлення-рішення не були направлені на адресу місця його фактичного проживання та реєстрації ( АДРЕСА_1 ). Вказана адреса відома відповідачу, оскільки за нею позивач був в 2007-2016 роках зареєстрований як підприємець. Також, вважає позивач, спірні податкові повідомлення-рішення порушують принцип справедливості та співмірності інтересів, а суми податку нараховані згідно таких рішень є непосильними для сплати позивачем, оскільки він є пенсіонером.
Ухвалою суду від 19.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
01.03.2021 року, у межах строків встановлених судом, через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 10.03.2021 року відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
01.04.2021 року через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 3272/5/09-19-20-01 від 31.03.2021 року на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Так, відповідач зазначив, що контролюючим органом не порушено норм податкового законодавства при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень. Вказує, що рішення Коломийської міської ради № 1189-17/2017 від 26.01.2017 року про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було чинним, а тому й застосовано контролюючим органом при нарахуванні позивачу грошових зобов`язань з вказаного податку за податкові періоди 2017-2019 років. Оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення направлялися позивачу рекомендованими листами за його податковою адресою. Просить в позові відмовити повністю.
15.04.2021 року через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій позивач вказав, що житловий будинок, за який нараховано податок, є частково недобудованим та непридатним для проживання. Також вказує на неможливість застосування рішень Коломийської міської ради, якими встановлено ставки податку, оскільки вони прийняті поза межами повноважень, не в порядку та у спосіб, що передбачені законом, а, отже, не можуть застосовуватися до позивача.
Ухвалою суду від 03.06.2021 року суд витребував в Головного управління ДПС в Івано-Франківській області додаткові докази: докази повноважень в посадової особи контролюючого органу на підписання спірних податкових повідомлень-рішень, розрахунки до них; докази їх направлення позивачу; дані щодо місця проживання позивача; інформацію міської ради щодо ставок податків та пільги на 2017-2019 роки.
10.06.2021 року через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення та докази щодо порядку направлення позивачу спірних податкових повідомлень-рішень.
15.06.2021 року через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява із додатковими поясненнями в заперечення дотримання відповідачем порядку направлення спірних податкових повідомлень-рішень.
17.01.2022 позивач подав клопотання про витребування від відповідача оригіналів спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки, на його думку, за зовнішніми ознаками вони підписані різними особами та за допомогою факсиміле.
20.01.2020 суд витребував у відповідача оригінали спірних податкових повідомлень-рішень.
10.02.2022 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.
Ухвалою від 16.08.2022 суд призначив судовий розгляд справи в судовому засіданні на 23.08.2022 та викликав в судове засідання начальника Коломийської державної податкової інспекції Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.
В судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2022.
Представник позивач в судовому засіданні на запитання суду надала пояснення про те, що її довіритель - ОСОБА_3 не буде заявляти клопотання при призначення судових експертиз по факту підпису спірних податкових повідомлень-рішень.
В судовому засіданні 12.09.2022 судом оголошено перерву до 19.09.2022.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , місцем проживання ОСОБА_1 з 18.11.1997 є: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
В період з 03.08.2007 по 29.12.2016 позивач був зареєстрований як приватний підприємець за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно заяви позивача від 07.12.2020, змінено його податкову адресу, як фізичної особи, платника податків, на: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №245710789 від 24.02.2021 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 43,0 кв.м, житлова площа 30,0 кв.м., частка власності - 1/3, дата прийняття рішення та внесення запису про державну реєстрацію 20.09.2006 року; та власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 594,6 кв.м., житлова площа 168,3 кв.м. частка власності - 1/1, дата прийняття рішення та внесення запису про державну реєстрацію 28.07.2004 року.
Право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивач набув 12.07.2004 року на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №Д-848, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.07.2004 року.
Домова книга будинку за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить про те, що в ньому зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, позивач фактично не отримав жодного з спірних цій адміністративній справі податкових повідомлень-рішень.
11.11.2020 представник позивача звернулася до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області з адвокатським запитом про надання інформації щодо нарахованої ОСОБА_1 суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку.
Релевантні джерела права в спірних правовідносинах:
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким статтю 266 Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в новій редакції.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.
Податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок сплати податку, строки сплати податку врегульовані положеннями пунктів 266.6. 266.7. 266.8. 266.9. 266.10 статті 266 ПК України, дотримання яких не є спірним в межах цієї справи.
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно зі статтею 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок, а до місцевих зборів: збір за місця для паркування транспортних засобів і туристичний збір.
Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3 статті 12 ПК України).
Відповідно до положень підпункту 12.3.3. пункту 12.3 статті 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.
Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 07.12.2017 № 2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Цей Закон відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності 01.01.2018.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII внесено зміни до Податкового кодексу України. Зокрема пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону установлено, що у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.
Рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року №1189-17/2017 зі змінами згідно рішення «Про внесення змін до рішення коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 23.02.2017 року №1260-18/2017, «Про внесення змін до рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 25.01.2018 року № 2343-29/2018, вирішено питання встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в частині ставки і пільги у 2017 році. Дане рішення набирає чинності з 01.01.2017 (пункт 4).

Рішення Коломийської міської ради прийнято відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року.

Рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 зі змінами втратило чинність з 01.01.2020 на підставі рішення Коломийської міської ради від 27.06.2019 № 3784-47/2019 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік».

Оцінка аргументів сторін. Мотиви з яких виходив суд. Висновки суду:

Коломийською міською радою прийнято рішення «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року №1189-17/2017. Так, вказаним рішенням від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, яке набирає чинності з 01.01.2017 (пункт 4), затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Дане рішення прийняте на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року, в судовому або іншому порядку не скасоване, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Рішенням Коломийської міської ради по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які й було застосовано відповідачем при прийняті спірних податкових повідомлень-рішень за податкові періоди 2017-2019 роки.

Так ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 0,40 % від мінімальної заробітної плати станом на 01.01 поточного року за 1 кв.м. загальної площі об`єкта житлової нерухомості, в тому числі і його часток (як житлового будинку, так і квартири в багатоквартирному будинку), які є базою оподаткування (підпункти 1.4, 1.5 вказаного Положення). Підпунктом 1.6 цього ж Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено пільги з податку, зокрема підпунктом «в» передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової нерухомості різних типів, в тому числі їх часток, що одночасно перебувають у власності фізичної особи - платника податків, зменшується на 180 кв.м. Підпунктом 2.1 цього Положення передбачено особливості обчислення податку:

- підпункт «в»: в разі наявності у власності платника податків об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» пункту 1.6 цього Порядку та відповідної ставки податку;

- підпункт «г»: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт нерухомості (його частку).

В подальшому, рішеннями міської ради «Про внесення змін до рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 23.02.2017 року № 1260-18/2017; «Про внесення змін до рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року №1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 25.01.2018 року № 2343-29/2018 внесено зміни в рішення від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, які не випливають на підстави цього спору.

Отже, рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, зі змінами, є нормативно-правовим актом, приписи якого зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади, а також згідно з приписами підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України.

Дане рішення прийнято на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року. Таке рішення Коломийської міської ради в судовому або іншому порядку не скасовано, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Таким чином, з огляду на положення пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, у спірному випадку відсутні обмеження для органу місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів та періодів за які вони застосовуються.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.02.2022 у справі № 1740/1948/18, від 19.09.2022 у справі № 804/2474/18.

Рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, як встановлено судом було чинним з 01.01.2017 до 01.01.2020.

Отже, на підставі вказаного рішення міської ради, зі змінами до нього, контролюючим органом правомірно спірними податковими повідомленнями-рішеннями нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди 2017-2019 років.

Щодо посилань позивача на рішення Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 810/3729/17, від 26.05.2020 у справі № 815/4967/15, від 19.03.2020 у справі № 823/2954/15, від 25.03.2019 у справі № 823/225/16, то вони прийняті судом касаційної інстанції за іншого правового регулювання.

Щодо доводів позивача про порушення принципу правової визначеності при застосуванні відповідачем рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, при нарахуванні податку на податковий період 2017 року, тобто з 01.01.2017, а не з 01.01.2018, та в подальшому в 2018-2019 роках без прийняття вказаною міської радою окремих рішень про встановлення ставок податків на 2018 та 2019 роки, то суд з ними не погоджується, оскільки

Щодо доводів позивача про те, що податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 року № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року підписані невстановленою особою та за допомогою факсиміле, то суд зазначає таке.

Згідно наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 29.12.2017 № 2192 уповноважено начальника Коломийського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області Кирика Івана Васильовича на винесення податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов`язань згідно з вимогами ПКУ, зокрема відповідно до пункту 266.7 статті 266 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (пп. 1.1 п. 1). Наказом ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 5 від 03.01.2020 внесено зміни до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 188 від 08.10.2019 доповнено пунктом 4, яким надано начальнику Коломийського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 право на прийняття податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов`язань, передбачених пунктом 266.7 статті 266 ПК України «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 року №№ 0-0917, 0-0917; від 15.05.2019 року №№ 0-0917, 0-0917 підписані, як зазначено за їх змістом: керівник ГУ ДФС в Івано-Франківській області І.Кирик, податкові повідомлення-рішення від 14.05.2020 року №№ 0-0917, 0-0917 - керівник ГУ ДПС в Івано-Франківській області І.Кирик.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення підписані повноважною посадовою особою контролюючого органу.

Згідно довідки ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 12.09.2022 № 259/09-19-11-01-09 ОСОБА_2 працює на посаді начальника Коломийської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Івано-Франківській області.

В судовому засіданні 12.09.2022 суд допитав як свідка начальника Коломийської державної податкової інспекції Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_2 надав покази про те, що податкові повідомлення-рішення № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року підписані ним особисто.

Представник позивач в судовому засіданні 12.09.2022 пояснила про те, що її довіритель - ОСОБА_3 не ставить питання про призначення судових експертиз по факту підпису спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, з огляду на викладене, в суду немає жодного доказу в підтвердження доводів позивача щодо неналежного підписання спірних податкових повідомлень-рішень. Натомість посадова особа відповідача, яка зазначена як підписант вказаних індивідуальних актів, підтвердив факт їх підписання особисто.

Отже, суд вважає вказані доводи позивача не доведеними належними та допустимими доказами.

Щодо доводів позивача про те, що податкові повідомлення-рішення № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року складені та направлені з порушенням встановленої процедури: в спірних податкових повідомленнях-рішеннях вказана адреса за якою позивач не проживає з 18.11.1997: АДРЕСА_2 , тоді як фактична адреса проживання та реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; такі податкові повідомлення-рішення направлені за адресом: АДРЕСА_2 (за податкові періоди: 2017, 2019), інші (за податковий період: 2018) - АДРЕСА_1 .

Згідно виписки з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 23.11.2020 № 67051, податкова адреса позивача: АДРЕСА_2 . Згідно заяви позивача від 07.12.2020, змінено податкову адресу на: АДРЕСА_1 .

Отже, суд погоджується з доводами відповідача, з огляду на положення статей 42, 66, 70 ПК України, про те, що до 07.12.2020 податковою адресою позивача як фізичної особи платника податків була адреса: АДРЕСА_2 . Реєстрація позивача з 03.08.2007 по 29.12.2019 як підприємця за адресою: АДРЕСА_1 , не була підставою для внесення контролюючим органом змін до Державного реєстру фізичних осіб платників податків в частині податкової адреси позивача.

Помилковість вказання в спірних податкових повідомленнях-рішеннях, як зазначає позивач, вулиця Відродження замість площа Відродження, не впливає на законність таких рішень.

Таким чином, відповідачем дотримано вимог статті 42, 58 ПК України при складенні спірних податкових повідомлень-рішень.

Щодо вказаних вище доводів позивача в частині порушення процедури направлення податкових повідомлень-рішень № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, то, на переконання суду, дослідження вказаних обставин виходить за межі предмету спору в цій справі. Суд в цій адміністративній справі досліджує правомірність прийняття контролюючим органом цих індивідуальних актів, а не правомірність дій відповідача, що мали місце після вчинення таких фактів. Дослідження таких питань матиме місце в разі звернення контролюючого органу з позовом про стягнення податкового боргу на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень при встановленні обставин щодо узгодження грошових зобов`язань, визначених в цих рішеннях.

Щодо аргументу позивача про те, що відповідачем помилково прийнято спірні податкові повідомлення-рішення окремо щодо різних об`єктів оподаткування: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 43,0 кв.м, житлова площа 30,0 кв.м. з часткою власності - 1/3, та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 594,6 кв.м., житлова площа 168,3 кв.м. частка власності - 1/1, без врахування окремо пільг щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то суд вважає його помилковим.

Суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення, з врахуванням розрахунку до них (розмір частки в квартирі 14.33 кв.м., розмір частки в будинку 594,60 кв.м., сумарна загальна площа 608,93 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування 180 кв.м.), відповідають вимогам положень пунктів 266.3, 266.4, 266.6, 266.7 (підпункт 266.7.1) статті 266 Податкового кодексу України, підпункту 1.6 пункту 1 підпунктів «в», г» підпункту 2.1 пункту 2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженому рішенням Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, оскільки: базою оподаткування є загальна площа всіх об`єктів житлової нерухомості, включно й часток; пільга зі сплати податку у вигляді зменшення бази оподаткування для різних типів об`єктів оподаткування житлової нерухомості, в разі їх одночасного перебування у власності, надається в розмірі 180 кв.м., а не окремо на 60 кв.м. для квартири чи 120 кв.м. для будинку; за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Отже, відповідачем дотримано вимог вказаних нормативних актів щодо розрахунку для позивача сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017, 2018, 2019 роки.

Таким чином, підсумовуючи, суд дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року прийняті за наявності відповідної правової підстави в національному законодавстві України.

Також суд вважає, що безумовно такі індивідуальні акти прийняті контролюючим органом з легітимною метою. Позивач, ні його представник в судовому засіданні не висловлювали заперечень та аргументів проти цього.

Натомість в позовній заяві та в подальшому в судовому засіданні представник позивача висловили аргумент про те, що спірні податкові повідомлення-рішення порушують принцип справедливості та співмірності інтересів, оскільки нараховані суми податку згідно спірних рішень є непосильними для сплати позивачем; будинок, що є одним з об`єктів оподаткування (за адресою: АДРЕСА_1 ), фактично недобудований; у вказаному будинку проживають окрім позивача, його дружина та четверо дітей, з яких двоє: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 мають свої сім`ї з якими вони теж проживають в цьому будинку, тобто такий об`єкт житлової нерухомості не є розкішшю, а створений виключно для проживання великої сім`ї.

Надавши оцінку таким доводам в частині пропорційності втручання спірними податковими повідомленнями-рішеннями в право позивача на «мирне володіння майном» суд врахував таке:

- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком. Позивач надав довідку про доходи, видану Коломийський об`єднаним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області № 331971 про те, що в 2020 році позивач отримав 20157,00 грн. пенсії. Водночас суд врахував, що податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховані позивачу за податкові періоди 2017, 2018, 2019 років. Позивач не подав суду жодних даних щодо доходів за вказані податкові періоди. Водночас, суд не залишив поза увагою загальновідомий факт того, що утримання нерухомого майна житлового будинку, особливо в опалювальний період, є доволі вартісним. Також є відкритими дані щодо мінімальних державних стандартів (мінімальний прожитковий мінімум) на прожиття однієї особи в 2017-2021 роках (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/wagemin). Однак позивач, посилаючись на свій дохід за пенсійними виплатами в 2020 році, та вказуючи про перебування на його утриманні неповнолітніх дітей, не надав суду жодної інформації щодо джерел утримання будинку, як в спірні періоди, так і на день звернення до суду;

- В підтвердження факту проживання в будинку, що є об`єктом оподаткування, разом з позивачем інших осіб, суду надано разом з позовною заявою копію Домової книги. Водночас суд звертає увагу на те, що з позивачем проживають (тобто на відповідному речовому праві користуються) в належному позивачу на праві власності будинку, який є об`єктом оподаткування, дружина й повнолітні діти позивача (разом зі своїми сім`ями, як вказав позивач), які мали би брати участь в утримання будинку, та сприяти позивачу в сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- Норма статті 266 ПК України (підпункт «г» пункту 266.7.1 пункту 266.7) щодо особливостей нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єкту оподаткування житлового будинку, площа якого перевищує 500 кв.м., чинна з 01.01.2016. Також за змістом статті 266 ПК України, рівень доходу платника податку чи його статус пенсіонера, не впливає на розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на об`єкт та базу оподаткування для позивача. Вказані норми податкового закону є чіткі та зрозумілі. Більше того, як встановлено судом з пояснень представника позивача, ОСОБА_1 ще в 2017 році володів інформацією щодо такого законодавчого механізму оподаткування його нерухомого майна, оскільки в провадженні суду була адміністративна справа № 809/1917/17 за його позовом щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 07.06.2017 року за № 29964-13, яким контролюючий орган нарахував позивачу суму податку за податковий період 2016 року (https://reestr.court.gov.ua/Review/71998875). Тобто, не дивлячись на те, що судовим рішенням у справі № 809/1917/17 задоволено позов, позивач повинен був усвідомлювати, що після усунення недоліку, що був підставою для скасування рішення контролюючого органу за податковий період 2016, та без зміни правового регулювання порядку оподаткування, відповідач буде й в подальшому (за наступні податкові періоди) нараховувати йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкт оподаткування будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не дивлячись на рівень його доходу у відповідному періоді та статус як пенсіонера (за віком). Водночас позивач, з огляду на його доводи щодо надмірного для нього фінансово розміру податку за вказаний об`єкт нерухомості, не вжив жодних заходів фактичного та юридичного характеру: щодо зменшення, за можливості, загальної площі такого об`єкта, що є базою оподаткування (тим паче, що позивач також стверджує про те, що такий будинок фактично недобудований); передачі на передачі на певній правовій підставі у власність частини такого нерухомого майна фактичним його користувачам (дружині, дітям, внукам тощо), чи зрештою, в крайньому разі його відчуження третім особам та набуття для проживання іншого нерухомого майна з огляду на його майновий стан.

Враховуючи такі обставини та мотиви їх оцінки, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що позивачем не доведено того, що спірні рішення відповідача покладають на позивача надмірний тягар, і, як наслідок, порушують його право на мирне володіння майном.

Підсумовуючи свої висновки суд вважає, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року відповідають критеріям, які викладені в частині другій статті 2 КАС України.

Отже, суд відмовляє пану ОСОБА_1 в задоволенні цього позову до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами:

З огляду на відмову в позові, керуючись статтею 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку покласти на позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в цій справі. Відповідач не поніс судових витрат у справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 31.05.2018 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 15.05.2019 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року, № 0-0917 від 14.05.2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, код 43968084, адреса: вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Боршовський Т.І.

Рішення складене в повному обсязі 29 вересня 2022 р.