Справа № 460/13041/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2022 року м. Рівне №460/13041/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та , податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.11.2021, про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08 на суму 5288,80грн, рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1057,76грн, податкових повідомлень-рішень від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1020,00грн та №08 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 340,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 27.05.2021 по 02.06.2021 ГУ ДПС у Рівненській області проводилася документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період з 02.05.2018 по 02.10.2019, за результатами якої складено акт від 09.06.2021 №3731/17-00-07-08/ НОМЕР_1 . Висновками акта перевірки встановлено порушення: п.2 ч.1 ст. 7, ч.5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Зокрема, за результатами проведеної перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288,80грн, у тому числі: за 2019 на 5288,80грн; п.51.1 ст. 51, пп."б" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку; п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, п.8.2, п.8.5 розділу 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588. Ці висновки зроблено у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 до перевірки первинних документів, які підтверджують здійснення обраного виду діяльності: роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах (47.71). ОСОБА_1 не надано жодного підтвердження щодо здійснення нею роздрібної торгівлі одягом в спеціалізованих магазинах, що свідчить про те, що доходу від вищевказаного виду діяльності платник податків не отримувала та відповідно не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування, а була зобов`язана з 01.01.2019 перейти на сплату інших податків та зборів. Проведеною перевіркою встановлено здійснення ОСОБА_1 господарських операцій за видом діяльності, не зазначеному у реєстрі платника податку, у зв`язку з чим позивачем занижено суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288,80грн, в тому числі за 2019 на 5288,80грн. Вказує, що зазначені висновки податкового органу є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ОСОБА_1 до перевірки надано всі наявні у неї первинні документи, які стосуються обраного виду діяльності та в повній мірі підтверджують правомірність перебування позивача на спрощеній системі оподаткування. З наведених вище підстав позивач просить скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення.

Ухвалою суду від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.10.2021, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.10.2021 продовжено Головному управлінню ДПС у Рівненській області строк для подання відзиву на позовну заяву тривалістю п`ять робочих днів з моменту постановлення даної ухвали, підготовче засідання відкладено до 18.11.2021.

27.10.2021 від ГУ ДПС у Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, за результатами проведеної перевірки позивача встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 65770грн, а саме: за 2019 на суму 65770грн. Вказане призвело до заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288,80грн, в тому числі за 2019 на 5288,80грн. Також позивачем у порушення п.51.1 ст.51, пп."б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 не подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за 2-4 квартали 2018, 1-4 квартали 2019 року. Також ОСОБА_1 не подано повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку форми 20-ОПП за терміном подання з 03.10.2019 по 17.10.2019. У зв`язку з наведеним, оскаржувані рішення прийняті відповідачем на підставі та в межах закону. Відповідач просить у позові відмовити.

01.11.2021 позивачем подано відповідь на відзив, 12.11.2021 - заяву про зменшення позовних вимог.

У підготовчому засідання 18.11.2021 оголошено перерву до 21.12.2021.

У підготовчому засіданні 21.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 27.01.2022.

Судове засідання у справі 27.01.2022 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді. Ухвалою суду від 09.02.2022 відкладено розгляд справи на 24.02.2022.

Ухвалою суду від 24.02.2022 розгляд справи відкладено на 29.03.2022.

Ухвалою суду від 29.03.2022 відкладено розгляд справи до завершення в Україні воєнного стану.

Ухвалою суду від 11.08.2022 призначено розгляд справи по суті на 20.09.2022.

Ухвалою суду від 20.09.2022 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 02.05.2018 по 02.10.2019 здійснювала підприємницьку діяльність та була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основний вид економічної діяльності 47.7 Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазина. Позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку 2 групи.

У період з 27.05.2021 по 02.06.2021 ГУ ДПС у Рівненській області, на підставі наказу від 27.05.2021 №1026-п (т. - а.а.с.41-42), була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 02.05.2018 по 02.10.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 02.05.2018 по 02.10.2019.

За результатами перевірки було складено акт від 09.06.2021 №3731/17-00-07-08/ НОМЕР_1 (т.1 а.а.с.43-66).

Висновками акта перевірки встановлено порушення:

- ч.2 п.п. 293.4 ст. 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), проведеною перевіркою встановлено заниження єдиного податку за 2018 рік на 1174,05грн;

- п.167.1 ст.167, п,177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 11838,60грн, а саме за 2019р. 11838,60грн;

- підпунктів 1.1, 1.2. 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755-1V від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями, а саме заниження суми військового збору на 986,55грн в т.ч. на 986,55грн за 2019р.;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за результатами проведеної перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288,80 грн., в тому числі за 2019 на 5288,80грн;

- п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами та доповненнями) - не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання;

- п.51.1 ст.51, пп."б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 не подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за 2-4 квартали 2018, 1-4 квартали 2019 року;

- пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України №2755-У1 від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) - не забезпечено зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, п.8.2, п.8.5 розділу 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, а саме повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку по терміну подання з 03.10.2019 по 17.10.2019 до контролюючого органу не подано.

25.06.2021 позивачем подано заперечення на акт перевірки (т.1 а.а.с.67-72).

Згідно з відповіддю на заперечення ГУ ДПС у Рівненській області від 08.07.2021 №1321/17-00-07-08-04, висновки акта перевірки від 09.06.2021 №3731/17-00-07-08/ залишено без змін (т.1 а.а.с.73-85).

13.07.2021 ГУ ДПС у Рівненській області було прийнято такі податкові повідомлення-рішення та інші рішення:

- №08 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства з патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 6577,00грн;

- №08 про застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1020грн;

- №08 про застосування адміністративного штрафу та інших санкцій в розмірі 340грн;

- №08 про застосування адміністративного штрафу та інших санкцій в розмірі 1020грн;

- №08 про збільшення грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" на суму 1233,19грн;

- №08 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "єдиний податок з фізичних осіб" в розмірі 1467,56грн;

- №08 про збільшення грошового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб" на суму 14798,25грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08 на суму 5288,80грн;

- рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафу в розмірі 1057,61грн (т.1 а.а.с.16-40).

Не погодившись із зазначеними рішеннями податкового органу, позивач 26.07.2021 звернулася зі скаргою до ДПС України (т.1 а.а.с.86-99).

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 08.09.2021 №20530/6/99-00-06-02-01-06 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08, рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (т.1 - а.а.с.103-105).

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 05.11.2021 №25054/6/99-00-06-01-04-06 скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 13.07.2021 №08, №08, №08, №08, №08, а в цій частині скаргу задоволено. Залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 13.07.2021 №08 та №08, а в цій частині скаргу позивача без задоволення (т.2 а.а.с.12-19).

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08, рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкові повідомлення-рішення від 13.07.2021 №08 та №08, позивач звернулася із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2020 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

У силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

За приписами підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Національний класифікатор України "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та набрав чинності з 01.01.2012.

КВЕД вміщує секцію G "Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів", до якої входять, зокрема, і розділ 46 "Оптова торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами", і розділ 47 "Роздрібна торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами".

Методологічні основи та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності затверджені наказом Державної служби статистики України №396 від 23.12.2011.

Згідно з такими поясненнями, секція G включає оптову та роздрібну торгівлю (тобто продаж без перероблення) будь-якими видами товарів і надання допоміжних послуг, пов`язаних із торгівлею товарами. Оптова та роздрібна торгівля є кінцевим етапом у реалізації (розподіленні, дистрибуції) товарів. Відмінність між розділами 46 (оптова торгівля) та 47 (роздрібна торгівля) базується на типі споживача, що переважає. Оптова торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів роздрібним торговцям, підприємствам й організаціям або іншим оптовикам, діяльність агентів чи посередників з купівлі товарів від імені подібних осіб або продажу товарів подібним особам і компаніям. Основними типами підприємств у сфері оптової торгівлі є оптові торговельні підприємства, тобто оптовики, які отримують право власності на товари, які вони продають, а саме: оптові торговці або біржовики, промислові дистриб`ютори (підприємства оптової торгівлі, що спеціалізуються на продажу промислових товарів), експортери, імпортери, закупівельні організації, філії та офіси з продажу (крім магазинів роздрібної торгівлі), які утримуються підприємствами добувної промисловості (окремо від заводів і шахт) для збуту власної продукції і функції яких не обмежені прийманням замовлень, що виконуються шляхом прямого відвантаження товарів із заводів або шахт. Роздрібна торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню в магазинах, торгових центрах, наметах, кіосках, компаніями поштового замовлення, вуличними торговцями, споживчими кооперативами, компаніями, що спеціалізуються на організації аукціонів тощо. Більшість підприємств роздрібної торгівлі отримують право власності на товари, які вони продають, однак деякі з них виступають як агенти та від імені замовника здійснюють продаж товарів на умовах консигнації або комісії.

Згідно з такими поясненнями, розділ 47 КВЕД включає роздрібну торгівлю, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами, а саме, перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню, який здійснюють магазини, торгові центри, кіоски, намети, компанії поштового замовлення (у т. ч. у мережі Інтернет), рознощики і вуличні торговці, споживчі кооперативи тощо.

Згідно з Методичними поясненнями, роздрібну торгівлю класифікують насамперед за типом місця торгівлі (роздрібну торгівлю в магазинах - у групах 47.1-47.7; роздрібну торгівлю поза магазинами - у групах 47.8-47.9). Роздрібна торгівля в магазинах включає роздрібну торгівлю уживаними товарами (клас 47.79). Роздрібна торгівля в магазинах у подальшому розподіляється на спеціалізовану (групи 47.2-47.7) та неспеціалізовану роздрібну торгівлю (група 47.1). Спеціалізовану роздрібну торгівлю новими товарами класифікують за асортиментом товару, який підлягає продажу. Торгівля поза магазинами деталізована за формами торгівлі, такими як роздрібна торгівля з лотків і на ринках (група 47.8) та інші форми роздрібної торгівлі, що їх здійснюють поза магазинами, зокрема, за поштовим замовленням або через мережу Інтернет, шляхом доставки "від порога до порога", за допомогою торгових автоматів тощо (група 47.9).

При цьому, вказано, що товари, які описані у цьому розділі, обмежуються товарами, зазвичай іменованими як споживчі товари (за визначенням, наведеним у наказах Держкомстату №519 від 14.11.2006, № 480 від 29.12.2007, споживчі товари (послуги) - це товари (послуги), що використовуються населенням для особистого або загальносімейного споживання), або товари роздрібної торгівлі. Отже, товари, що зазвичай не класифікують як товари роздрібної торгівлі (зерно, руди, промислове устатковання тощо), не включені до цього розділу. Разом з тим, вказано, що цей розділ також включає торгівлю персональними комп`ютерами, канцелярськими товарами, фарбою або деревиною, незважаючи на те, що ці товари призначені не тільки для особистого споживання домашніми господарствами.

Як встановлено судом, в охоплений перевіркою період, ОСОБА_1 мала статус фізичної особи - підприємця і перебувала на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи (20%) за такими видами діяльності: КВЕД 47.71 (основний) роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах.

Згідно з поясненнями до КВЕД 47.71 "Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах" - це клас включає: роздрібну торгівлю одягом; роздрібну торгівлю хутряними виробами; роздрібну торгівлю різними аксесуарами, такими як рукавички, краватки, підтяжки тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час перевірки було надано контролюючому органу договір оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018, за умовами якого позивач орендувала частину нежитлового приміщення загальною площею 25кв.м на першому поверсі будівлі з метою облаштування орендарем торгової точки за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.а.с.106-111).

Вказаний договір було укладено з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Розмір орендної плати становить 6000 грн. на місяць.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 мала на правах оренди торгове місце, в якому і здійснювала торгівлю одягом згідно із зареєстрованим видом діяльності - роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах.

Відтак, висновки ГУ ДПС у Рівненській області про те, що ОСОБА_1 не надано жодного підтвердження щодо здійснення нею роздрібної торгівлі одягом в спеціалізованих магазинах та отримання доходу від вищевказаного виду діяльності, що дає право права перебувати на другій групі єдиного податку, є необґрунтованими, безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно п.296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Як встановлено судом, позивач у перевірений період здійснювала господарську діяльність з продажу товарів у спеціалізованому магазині за адресою: м.Дубно, Майдан Незалежності, 9.

Облік отриманих доходів здійснювала у довільній формі шляхом ведення книги обліку доходів, яку було надано в межах перевірки та долучено до матеріалів справи (т.2 а.а.с.166-173).

При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, що позивачем до перевірки не надано жодних документів, які підтверджують факт походження (придбання) товару та його асортименту.

Суд звертає увагу, що чинне податкове законодавство, зокрема норми ст.ст. 291, 296 Податкового кодексу України не зобов`язують платника єдиного податку 2 групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Суд ще раз наголошує, що згідно з п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Отже, такі фізичні особи-підприємці не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести облік доходів з урахуванням вимог п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України. Водночас, такі фізичні особи-підприємці повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст.292 Податкового кодексу України).

Документами, що підтверджують дохід фізичної особи-підприємця є документами, що підтверджують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

У разі застосування РРО, доходи вказані ФОП-платником єдиного податку згідно абз.1 п.296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, підтверджується звітами РРЩ/ПРРО та виписками про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

У разі не застосування РРО/ПРРО, згідно з Постановою №1336, підтвердженням доходів будуть записи в книзі КОРО (здійсненні на підставі розрахункових квитанцій) та виписки про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

Таким чином, твердження податкового органу про ненадання документів, які підтверджують придбання та походження товару суд вважає безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Поряд з цим, суд враховує, що рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 05.11.2021 №25054/6/99-00-06-01-04-06 скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 13.07.2021 №08, №08, №08, №08, №08, а в цій частині скаргу задоволено.

У вказаному рішенні Державна податкова служба України вказала, що в акті документальної перевірки (09.06.2021 №3731/17-00-07-08/) не викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку, які стосуються фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Також у матеріалах справи ГУ ДПС у Рівненській області не досліджено та не зазначено, яку саме діяльність за КВЕД, не внесену до Реєстру платників єдиного податку, здійснювала ФОП ОСОБА_1 , не наведено обґрунтованих доказів, передбачених законодавством, що стали підставою для висновків про обов`язок платника податків здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування, тому висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог ПК України щодо правомірності перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, є необґрунтованими та передчасними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач здійснювала господарську діяльність, яка відповідає видам економічної діяльності КВЕД 47.71 "Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах", що відповідає видам діяльності, зазначеним у реєстрі платників єдиного податку.

Отже, позивач не порушила вимоги ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, для фізичних осіб - підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному - кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

В той же час, відповідно до пункту 4 частини першої статті Закону №2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Також суд враховує, що в силу дії положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" від 17.03.2020 №533-IX, в періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року, фізичні особи - підприємці, в т.ч. спрощенці, були звільнені від нарахування, обчислення та сплати ЄСВ за себе.

Перевіркою встановлено, а позивачем визнано, що у 2018 - 2019 роках ОСОБА_1 найманих осіб не мала, нараховувала і сплачувала ЄСВ за себе мінімальною ставкою, вказуючи відповідну мінімальну суму доходу, як базу для нарахування ЄСВ.

Оскільки перевіркою не підтвердився факт заниження чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік, тобто бази для нарахування ЄСВ, то податковий орган дійшов неправомірного висновку про заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288,80грн, в тому числі за 2019 на 5288,80грн.

Враховуючи викладене, суд повністю погоджується з висновками позивача про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08 на суму 5288,80грн, у зв`язку з чим остання підлягає скасуванню повністю.

З цих же підстав підлягає до скасування і рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафу в розмірі 1057,76грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1020грн, суд зазначає таке.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 п.51.1 ст.51, пп."б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме: не подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за 2-4 квартали 2018, 1-4 квартали 2019 року.

Згідно з договором оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018, позивач мала в тимчасовому користуванні частину нежитлового приміщення площею 25кв.м. Розмір орендної плати за цим договором становить 6000грн в місяць. Орендну плату позивач сплачувала готівкою.

Податковий орган вважає, що позивач зобов`язана була подавати щоквартально податковий розрахунок форми 1 ДФ згідно зі ст.176 Податкового кодексу України.

Згідно з пп."а", "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Поряд з цим, згідно з п.177.8 ст.177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Судом встановлено, що договір оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018 був укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Отже, ОСОБА_2 мала статус фізичної особи-підприємця.

Відтак, в силу вимог п.177.8 ст.177 Податкового кодексу України позивач не мала обов`язку подавати податкові розрахунки форми 1 ДФ за 2-4 квартали 2018, 1-4 квартали 2019 року, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 13.07.2021 №08 є протиправним та підлягає до скасування.

Щодо висновку про порушення п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п.8.2, 8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, суд зазначає таке.

Згідно з п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Відповідно до п.8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі Порядок №1588), об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Згідно п.8.5 Порядку №1588, у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування (а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування), платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою №20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.

При цьому, в разі зміни призначення об`єкта оподаткування або його перепрофілювання інформація щодо такого об`єкта оподаткування надається в повідомленні двома рядками, а саме: в одному рядку зазначається інформація про закриття об`єкта оподаткування, призначення якого змінюється, у другому - оновлена інформація про об`єкт оподаткування, який створено чи відкрито на основі закритого, при цьому ідентифікатор об`єкта оподаткування змінюється.

Так, наведені вище норми законодавства не зобов`язують фізичних осіб-підприємців у разі припинення підприємницької діяльності подавати повідомлення форми №20-ОПП, а тому твердження податкового органу про необхідність подання повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку за терміном подання з 03.10.2019 по 17.10.2019 суд вважає таким, що не ґрунтується на нормах закону.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 13.07.2021 №08 є протиправним та підлягає скасуванню.

Додатково суд зазначає, що згідно з п.1.4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами №395, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 (чинного на момент проведення перевірки) (далі Порядок №395), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п.1.7 Порядку №395).

Вимоги щодо відображення в акті перевірки фактів порушення податкового законодавства, встановлених контролюючим органом наведено у пп.2.3.2.2 п.п.2.3 п.2 Порядку №395, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Проте, як свідчать матеріали справи, в акті документальної перевірки не викладені всі суттєві обставини фінансово- господарської діяльності платника податку, які стосуються фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення Головного управління ДПС у Рівненській області є такими, що прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08, рішення від 13.07.2021 №08, податкових повідомлень-рішень від 13.07.2021 №08, №08 підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності оспорюваних дій, в той час як позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними й допустимими доказами, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сплачений позивачем відповідно до квитанції від 15.09.2021 №133 судовий збір у сумі 908,00грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.07.2021 №08, від 13.07.2021 №08, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 №Ф-08, рішення від 13.07.2021 №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська, буд.12, м.Рівне, 33023; ідентифікаційний код юридичної особи ВП 44070166).

Рішення складено 28 вересня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар