Справа № 300/2590/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" вересня 2022 р. справа № 300/2590/22
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії щодо перерахунку пенсії з обмеженням її максимальним розміром та зобов`язання здійснити з 01.05.2021 перерахунок і виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням 80 відсотків від грошового забезпечення, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Скржешевський Максим Станіславович (надалі по тексту також - представник позивач, ОСОБА_2 ), звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, ГУ УПФУ в області, Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, орган пенсійного забезпечення, Управління) про визнання протиправними дії щодо перерахунку пенсії з обмеженням її максимальним розміром та зобов`язання здійснити з 01.05.2021 перерахунок і виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням 80 відсотків від грошового забезпечення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером Збройних Сил України, який отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII (надалі по тексту також Закон №2262-XII).
Розмір пенсії на час її призначення (лютий 2021 року) розрахований із 60 відсотків складу грошового забезпечення ОСОБА_1 (як особі з інвалідністю 3 групи).
Надалі, з 06.04.2021 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, а тому орган пенсійного забезпечення з 01.05.2021 здійснив перерахунок пенсії позивача із 80 відсотків складу грошового забезпечення, проте із обмеженням виплати пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
Позивач, із посиланням на рішення Конституційного Суду України за №7-рп/2016 від 20.12.2016, яким визнано неконституційними частину 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в частині обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, наполягає на виплаті йому перерахованої пенсії без застосування обмеження максимальним розміром, зважаючи на те, що після 2017 року положення Закону №2262-XII таких обмежень не містять.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 відповідно до статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.31-32).
Заперечуючи позовні вимоги представник Головного управління ПФУ в області зазначив, що ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 29.06.2016 та отримував пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пенсійний фонд з 08.02.2021 перевів позивача на пенсію по інвалідності згідно положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", загальний розмір пенсії, обчислений за правилами статті 13 такого Закону №2262-XII, виходячи зі відповідного відсотка суми грошового забезпечення в залежності від групи інвалідності. Так як розмір пенсії ОСОБА_1 після чергового перерахунку перевищив десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, Управлінням забезпечено виплату пенсії, з відповідним обмеженням, застосовуючи положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII.
У спірному випадку відповідач також покликається на положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 за №3668-VI (надалі по тексту також Закон №3668-VI), згідно з яким максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Представник Управління просить застосувати правові висновки сформовані в постанові Верховного Суду від 27.01.2021, у відповідності з якими на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних в статті 2 Закону №3668-VI, серед яких в тому числі Закон №2262-XII, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Норма закону про обмеження максимального розміру пенсії на 2021 і 2022 роки не визнавалася не конституційною.
Наведені висновки застосування права узгоджуються із позицію Верхового Суду, сформованих у постановах від 26.06.2020 у справі №580/234/19, від 08.07.2020 у справі №607/7115/17, від 10.09.2020 у справі №280/5154/19 і від 24.09.2020 у справі №640/5854/19.
Відтак, вимоги позивача, заявлені у позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, вивчивши зміст адміністративного позову і відзив на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши норми матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з лютого 2021 року отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно подання про призначення пенсії від 08.02.2021 за №13 і заяви про призначення пенсії від 04.02.2021 (зворотній бік а.с.45-а.с.46, зворотній бік а.с.46).
В подальшому загальний нарахований розмір пенсії змінювався, шляхом збільшення, та становив з 01.07.2021 21 991,30 гривень, з 01.12.2021 22 033,20 гривень, з 01.03.2022 24 969,04 гривень і з 06.07.2022 25 017,74 гривень (а.с.19-25, зворотній бік а.с.54).
Разом з цим, відповідачем з 01.05.2021 забезпечено виплату ОСОБА_1 його пенсії в розмірі 17 690,00 гривень, з 01.07.2021 в розмірі 18 540,00 гривень, з 01.12.2021 в розмірі 19 340,00 гривень, а з 01.07.2022 така виплата складала 20 270,00 гривень (а.с.19-25, зворотній бік а.с.54).
ОСОБА_1 звертався до Управління із заявою, зокрема, про забезпечення перерахунку і виплати в повному обсязі пенсії без обмеження її максимальним розміром. Втім, у задоволенні такої заяви відповідач 21.12.2021 листом №9827-9353/С-02/8-0900/21 відмовив, мотивуючи тим, що, зважаючи на дію частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", нарахована пенсія незалежно від її розміру виплачується в максимальному значенні, який не перевищує десять прожиткових мінімумів, встановленими для осіб, які втратили працездатність. У відношенні до позивача, станом на день надання відповіді, таке значення з становить 19 340,00 гривень (а.с.9-11).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо перерахунку з 01.05.2021 із застосування обмеження при виплаті пенсії (десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність), позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходив з таких мотивів і підстав та норм права.
Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Вирішуючи позовні вимог в частині зобов`язання здійснити з 01.05.2021 виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, суд керується наступними аргументами.
За приписами частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII (в редакції чинній на момент первинного перерахунку пенсії 01.03.2018) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону №2262-XII, здійсненої на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
У даній справі спірним є застосування Управлінням положень частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", якими, як вважає відповідач, з 2011 року введено обмеження фактичної виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
Так, законами України, якими затверджено державний бюджет України на 2021 і 2022 роки визначено наступні розміри прожиткових мінімумів, встановлені для осіб, які втратили працездатність: з 01.12.2020 1 769,00 гривень, з 01.07.2021 1 854,00 гривень, з 01.12.2021 1 934,00 гривень, з 01.01.2022 1 934,00 гривень, з 01.07.2022 2 027,00 гривень.
Отже, обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність ("максимальний розмір" пенсії), розрахунково складає з 01.12.2020 17 690,00 грн., з 01.07.2020 18 540,00 грн., з 01.12.2021 19 340,00 грн., з 01.01.2022 19 340,00 гривень і з 01.07.2022 20 270,00 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згодом, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 за №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону №2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом №1774-VІІІ до частини сьомої 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Така правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17, від 21.12.2021 у справі №120/3552/21-а і від 26.01.2022 у справі №569/2950/17.

Вкотре повертаючись до обставин у справі із протоколів за пенсійною справою позивача слідує, що після встановлення ОСОБА_1 2-ої групи інвалідності, застосовуючи 80% розміру грошового забезпечення (20 970,30 гривень) та зважаючи на всі підвищення і надбавки, загальний нарахований розмір пенсії становив з 01.05.2022 21 946,80 гривень, з 01.07.2021 21 991,30 гривень, з 01.12.2021 22 033,20 гривень, з 01.03.2022 24 969,04 гривень і з 06.07.2022 25 017,74 гривень (а.с.19-25, зворотній бік а.с.54).

При цьому, фактична виплата такої пенсії здійснювалася в розмірі, який дорівнює десятьом прожитковим мінімумам, встановлених для осіб, які втратили працездатність, зокрема, з 01.05.2021 в розмірі 17 690,00 гривень, з 01.07.2021 в розмірі 18 540,00 гривень, з 01.12.2021 в розмірі 19 340,00 гривень, а з 01.07.2022 така виплата складала 20 270,00 гривень (а.с.19-25, зворотній бік а.с.54).

Вказане свідчить, що відповідач, обмежуючи з 01.05.2021 виплату пенсії, не врахував усталену правову позицію щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

Що стосується доводів пенсійного органу про те, що останній правомірно здійснює виплату позивачу пенсії з обмеженням її максимальним розміром, оскільки таке обмеження передбачене статтею 2 Закону №3668-VI, яка є чинною і неконституційною не визнавалася, то суд зазначає таке.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Цим Законом №3668-VI, внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 за №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

Водночас положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом №2262-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016, та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, яка ухвалена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 27.01.2022 у справі №240/7087/20 і від 18.05.2022 у справі №380/12337/20.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин у справі, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

В частині аргументів відповідача про те, що спірні правовідносини вже були предметом оцінки Верховного Суду у постанові від 24.06.2020 (справа №580/234/19), і касаційний суд вже сформував правовий висновок в цій категорії справ, то суд вважає їх недостатньо мотивованими.

Так, у справі №580/234/19 (справа розглянута у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду) вирішувалося питання перерахунку та виплати пенсії, згідно із пунктом 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 за №418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 за №713). У вказаній справі зазначено, що позивач одержує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник льотного складу. В контексті правовідносин, що склалися, Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Законом №3668-VI від 08.07.2011, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Проте у справі, що розглядається та у справі №580/234/19 йдеться про застосування формально різних правових актів: Закону №2262-XII і Закону №3668-VI, та, відповідно, різних норм матеріального права.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 18.05.2022 у справі №380/12337/20.

При цьому такі мотиви ухвалення судового рішення у даній справі (№300/2590/22) сформовані виключно на підставі коментованих правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України повинні бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У даних правовідносинах слід звернути увагу на те, що так як обчислений розмір пенсії позивача з 01.05.2021 перевищував десять прожиткових мінімумів, встановленими для осіб, які втратили працездатність (21 946,80 гривень), в тому числі і на час вирішення спору по суті 28.09.2022 (25 017,74 гривень), то спірне застосування обмеження пенсії є протиправним з 01.05.2021.

Відтак, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених протиправними діями ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності, відповідно до статті 63 Закону №2262-XII, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, враховуючи при цьому раніше виплачені за період з 01.05.2021 суми пенсії.

Досліджуючи вимогу позивача про обов`язок відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії, виходячи з відсоткового значення 80% грошового забезпечення, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено вище по тексту рішення, Управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.05.2021 у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, та застосовано при перерахунку 80 відсотків від грошового забезпечення, що підтверджено протоколами за пенсійною справою № (Міноборони) від 01.05.2021 (а.с.19).

Вказаний обраний відповідачем відсоток розміру грошового забезпечення (80%) відповідає діючим положенням пункту «а» частини 1 статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визначеного для осіб з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

Таким чином, відсоткове значення пенсії, як похідний результат дій за наслідками проведення перерахунку пенсії станом на 01.05.2021 так і на 06.07.2022, за показниками 80% грошового забезпечення не є спірними.

До завдань адміністративного судочинства належить не просто констатування існування певного права у особи, яка звернулася в суд, - а саме захист такого права, порушення якого вже настало.

Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, виходячи з відсоткового значення 80% розміру грошового забезпечення, є такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку із цим, в сукупності встановлених обставин і сформованих висновків, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.04.2021 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи і має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, а отже, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання позову з таким характером спору (а.с.27).

З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

Сторонами справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

У зв`язку із перебуванням судді Чуприни О.В. з 28.07.2022 по 05.09.2022 у щорічній відпустці, а з 19.09.2022 по 23.09.2022 на періодичному навчанні з метою підвищення рівня кваліфікації, рішення складене 29.09.2022.

Враховуючи наведене, на підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2021 десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, при здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, призначеної згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.05.2021, у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Скржешевський Максим Станіславович, вул. Магістратська, 84, офіс 25, м. Вінниця, Вінницька область, 21012;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область.

Суддя Чуприна О.В.