Справа № 560/3823/22
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3823/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

28 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідача), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 26 від 19.07.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у переводі на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням страхового стажу 41 рік 8 місяців 11 днів.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 11.05.2022 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що позивач отримує пенсію по інвалідності, що настала не у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, він не працює, підстави для зарахування до страхового стажу при визначенні пенсії за віком періоду перебування на пенсії по інвалідності відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що з урахуванням періоду перебування на пенсії по інвалідності його страховий стаж становить 41 рік 8 місяців 11 днів. Вважає, що має право на переведення на пенсію державного службовця.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що при обчисленні пенсії за віком період перебування на інвалідності до страхового стажу не зараховується. Зазначає, що страховий стаж позивача становить 32 роки 8 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

ОСОБА_1 з 17 лютого 2011 року отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

26 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", однак рішенням від 29.05.2020 року № 6/7-04 у вказаному було відмовлено.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 560/4276/20 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 6/7-04 від 29.05.2020 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 30.06.1982 року по 26.05.2006 року на посаді голови Малокужелівської сільської ради до стажу державної служби; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII від 26.05.2020 з врахуванням висновків суду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року залишено без змін.

За результатом повторного розгляду заяви від 26 травня 2020 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.07.2021 року № 26 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу". Повідомлено, що право на пенсію згідно із статтею 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ мають особи, з урахуванням вимог пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, при досягненні пенсійного віку чоловіками 62 років та за наявності страхового стажу - 35 років. Оскільки страховий стаж ОСОБА_1 складає 32 роки 8 місяців 11 днів, тому право на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" відсутнє.

Згідно інформації викладеної в листі від 28.02.2022 № 2200-0304-8/9836 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про прийняте рішення.

Вважаючи рішення від 19.07.2021 № 26 протиправним, позивач звернувся у суд з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, приписами частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

При цьому, статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), відповідно до частини другої Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Вищезазначене вказує на те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.12.2020 року у справі № 466/6057/17.

Тобто, для реалізації права на пенсію державного службовця за віком необхідним є дотримання таких умов: 1) вік (для чоловіків 62 роки); 2) загальний страховий стаж не менше 35 років; 3) стаж державної служби (10 років для осіб, що станом на 01 травня 2016 року займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.07.2021 № 26 єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є відсутність необхідного страхового стажу - 35 років.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону (абзац другий частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Таким чином можливо дійти висновку, що період з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку (у разі, коли особа в цей період не працює) зараховується, зокрема, для визначення розміру пенсії по інвалідності і не може бути врахований при визначені пенсії за віком чи по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 450/323/15-а.

Разом з тим, приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ), відповідно до яких, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону № 1788-ХІІ, зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що до стажу роботи для призначення пенсії за віком зараховується час перебування на інвалідності, однак за умови, що інвалідність настала у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням.

Тобто, перебування на інвалідності, що не пов`язане з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, не зараховується при призначенні пенсії за віком, що підтверджує висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.07.2021 № 26 та суду першої інстанції, а доводи позивача щодо переведення на пенсію державного службовця за віком є безпідставними.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.