Справа № 340/3825/22
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3825/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, вул. Соборна,7а, м. Кропивницький,25009

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

1)визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови їй в зарахуванні стажу роботи на посаді педагога - наставника навчального закладу з 01.09.1995 по 31.08.2004 до стажу, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років;

2) зобов`язати Головне управління ПФУ в Кіровоградській області зарахувати їй періоди роботи на посаді педагога наставника з 01.09.1995 по 31.08.2004 до стажу, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, відповідно до п. е ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

3) визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови їй у призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, на підставі п. 7-1 розд. XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

4) зобов`язати Головне управління ПФУ в Кіровоградській області призначити та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, на підставі п. 7-1 розд. XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач звернулась з заявою відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян", а не з заявою про виплату грошової допомоги, що свідчить про відсутність порушеного права.

Дослідивши доводи заяв по суті сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

В квітні 2022 року позивач звернулась з письмовою заявою до відповідача щодо ненарахування їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі 10 місячних пенсій (станом на день її призначення) (а.с.30).

Листом від 30.05.2022 року за вих. №2641-2937/А-02/8-1100/22 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати їй грошової допомоги, відповідно до п.7-1 розд.XV "Прикінцеві положення" Закону відсутні, оскільки страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пп. «е» - «ж» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становить менше 30 років (а.с.32).

Позивач, не погоджуючись з вказаними діями, звернулась за захистом прав до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини.

Судом встановлено, що після закінчення Олександрійського педагогічного училища ім. В.О. Сухомлинського, де навчалась в період з 01.09.1977 по 05.07.1981, з 11.12.1981 позивач почала працювати в Олексіївській неповній середній школі, де працювала до 03.01.1989 року викладачем початкових класів.

З 01.09.1993 позивач прийнята на посаду педагога організатора Новоукраїнської середньої шкоди №7 Кіровоградської області.

З 01.09.1994 позивач переведена на посаду вихователя групи продовженого дня вказаного вище навчального закладу.

З 01.09.1995 року - переведена на посаду педагога-наставника.

На момент звернення за призначенням пенсії за віком позивач мала 39 років 4 місяці 29 днів страхового стажу, з них 3 роки 10 місяців 05 днів навчання в педагогічному училищі та 35 років 06 місяців 24 дні педагогічний стаж.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Переліком № 909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1436) встановлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 у справі № 419/794/15 висловив позицію, що наявність Доручення № 397/21 (яким дія згаданого Переліку була поширена і на викладачів музичних шкіл) без відповідних змін до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивачки на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

Разом з цим, Верховний Суд 30.01.2019 у своїй постанові по справі № 876/5312/17 дійшов відступних висновків, що Верховний Суд України при ухвалені постанови від 25.05.2016, не врахував та не проаналізував положення Законів № 1060-XII, № 1841-III, Переліків № 963, № 433, які поряд із наведеними нормативно-правовими актами також регулюють правовідносини, що виникають при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсій за вислугу років.

Так, за приписами ст. 28 Закону "Про освіту" № 1060-XII, система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно з ст. 29 Закону № 1060-XII, структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про позашкільну освіту" № 1841-III та п. 6 Переліку № 433, до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Статтею 21 Закону № 1841-III передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Колегія Верховного Суду погодилась з твердженнями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку № 963, який відносить посаду "викладач" до педагогічних посад.

Згідно з п. 3 розд. VIII "Прикінцеві положення" Закону № 1841-III, до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія Верховного Суду наголосила й на тому, що відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст. 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Проте, колегія Верховного суду дійшла висновку, що Верховний Суд України при ухваленні постанови від 25.05.2016 у справі № 419/794/15-а віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України. Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, колегія Верховного Суду дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058 передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Стаття 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, серед яких підпунктом "е" визначені працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (із наступними змінами), згідно із яким до спеціального стажу, який дає право на вислугу років, зараховуються періоди роботи в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Також, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи у позашкільних навчальних закладах на посадах директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Судом встановлено, що Новоукраїнська середня школа перейменована в Новоукраїнський загальноосвітній навчально-виховний комплекс №7 з гімназійним відділенням, з 2000 року в Новоукраїнську гімназію №7 Новоукраїнської РДА. В подальшому, Новоукраїнську гімназію №7 перейменовано в Новоукраїнський НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів з поглибленим знанням англійської мови гімназія №7» (а.с.33).

Школа заснована на комунальній формі власності і, відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України "Про освіту", має статус державного навчального закладу, засновником якого є Новоукраїнська міська рада.

Суд зазначає, що на день досягнення пенсійного віку та звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003, вона мала необхідний страховий стаж задля призначення їй грошової допомоги, в тому числі і за період з 01.09.1995 по 31.08.2004, як педагог - наставник. Відтак, робота ОСОБА_1 та її страховий стаж дають їй право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача наявний спеціальний педагогічний стаж, її посади відносяться до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 245 частини 4 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 ст. 2 КАС України, зазначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 139 частини першої КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на посаді педагога - наставника навчального закладу з 01.09.1995 по 31.08.2004 до стажу, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, на підставі п. 7-1 розд. XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши періоди роботи з 01 вересня 1995 року по 31 серпня 2004 року на посаді педагога наставника до спеціального стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років та на отримання грошової допомоги.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати у сумі 1984,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко