Справа № 640/23099/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ № 640/23099/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив:

- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу у відповідності до норм чинного законодавства, протиправною;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням додатково набутого стажу після призначення пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок пенсії позивачу, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС категорії 1, інваліду 2 групи із розрахунку заробітної плати визначеної у довідці № 103 від 15 червня 2020 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та в подальшому здійснювати виплату доплати до пенсії позивачу в розмірі, встановленому для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорії 1 інваліду II групи з числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на протиправні дії відповідача, які полягають у неправомірному обрахунку пенсії позивачу за віком як інваліду-чорнобильцю, оскільки позивач є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1), учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС (категорія 1), зі встановленням 2 групи інвалідності у зв`язку з роботами, пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а тому розмір пенсії має бути значно більшим. Позивач вказує, що після призначення пенсії він продовжував працювати та має право на перерахунок пенсії з урахуванням додатково набутого стажу та нової заробітної плати. Крім того, зазначає, що йому слід призначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму повинен проводитися перерахунок пенсії, виходячи з нового розміру пенсії за віком.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/23099/20 і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ГУ ПФУ в м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки пенсію позивачу перераховано відповідно до вимог законодавства на підставі наданих ним документів, а дії відповідача в межах спірних відносин є правомірними.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ; відповідно до вкладки № НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1, серія НОМЕР_3 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; відповідно до довідки МОЗ України сер. КИЕ-1 №540174 позивачу при повторному огляді 10 жовтня 2000 року встановлено 2 групу інвалідності з 09 жовтня 2000 року, захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 26 червня 2020 року №13706-13802/М-02/8-2600/20 на заяву позивача, яка зареєстрована 28 травня 2020 року з цитуванням положень законодавства щодо учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС повідомило, що довідка, в якій зазначено розмір встановленого військовослужбовцю посадового окладу та надбавки за вислугу років не може бути підставою для обчислення пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних витрат збитків; на органи ПФУ не покладено функції щодо проведення розрахунків складових заробітної плати, з яких обчислюється пенсія в розмірі відшкодування фактичних збитків. Вказано, що у випадку, коли в наданій до органів ПФУ довідці заробітна плата за роботу у зоні відчуження зазначена загальною сумою, органи ПФУ проводять обчислення пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно із роз`ясненнями, наданими у спільному листі Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 17 червня 1997 року №01-3/027-013-6. Відповідно до матеріалів пенсійної справи позивач пропрацював у зоні відчуження з 01 червня 1987 року по 31 грудня 1987 року, з 01 січня 1988 року по 31 січня 1988 року, з 01 лютого 1988 року по 31 грудня 1988 року, з 02 лютого 1988 року по 16 січня 1989 року та при визначенні розміру пенсії врахована заробітна плата, отримана за період роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи за період з 01 листопада 1987 року по 30 жовтня 1988 року (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 6,57351) згідно постанови КМУ від 23 листопада 2011 року №1210. Відповідно до постанови КМУ від 20 лютого 2019 року №124 у 2019 році перерахунок пенсій проводився згідно з Порядком, затвердженим цією постановою, із застосування коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який розраховується для обчислення пенсії в розмірі 1,17. Відповідно до пункт 2 постанови КМУ від 01 квітня 2020 року №251 перерахунок пенсій згідно з Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20 лютого 2019 року №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, проводиться з 01 травня 2020 року в розмірі 1,11. З 01 березня 2019 року та з 01 травня 2020 року позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії. Пенсію обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до норм чинного законодавства.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 30 червня 2020 року №13858-14203/М-02/8-2600/20 за наслідками розгляду скарги позивачу повідомлено, що листом від 26 червня 2020 року №13706-13802/М-02/8-2600/20 позивачу біли надані роз`яснення стосовно нарахування розміру пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 2 групи, захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС 1 категорії. Роз`яснено, що призначення пенсії відбувається наступним чином: приймається заява на призначення пенсії, документи для призначення певного виду пенсії, перевіряється право на призначення даного виду пенсії, а саме обчислюється страховий стаж, потім обчислюється заробітна плата та розмір пенсії та пенсійної виплати. Таким чином обчислення стажу, заробітку та розміру пенсійної виплати є складовою призначення, перерахунку та виплати пенсій і відповідно здійснюється під час призначення або перерахунку пенсії. При цьому, постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року №28-2 не передбачено таких окремих функцій, відокремлених від функції призначення як обчислення стажу та заробітної плати та розміру пенсійної виплати. Тому повідомити про розмір пенсії можливо лише після звернення до органів ПФУ та подання заяви на призначення/переведенням пенсії встановленого зразка та документів, визначених Порядком №22-1. Відповідно до пункту 13 розділу IV Постанови ПФУ від 30 липня 2015 року №13-1 для переведення позивача на пенсію за віком в разі доцільності необхідно особисто звернутися з паспортом для написання заяви встановленого зразку до відділу обслуговування громадян №2.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності ГУ ПФУ в м. Києві що до не проведення перерахунку пенсії позивачу у відповідності до норм чинного законодавства, протиправною та зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням додатково набутого стажу після призначення пенсії

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України вбачається, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, є Закон №1058-IV. Цим Законом держава визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Зі змісту абзацу 1 частини четвертої статті 42 Закону №1058-ІV, якою визначені порядок та підстави перерахунку пенсії, вбачається, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11 листопада 2017 року, частина четверта статті 42 Закону № 1058-IV була доповнена абзацом п`ятим, згідно якого органи Пенсійного фонду України щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Тобто зазначеною правовою нормою встановлені чіткі вимоги та підстави для проведення перерахунку пенсії застрахованим особам, які після призначення пенсії продовжували працювати.

Відповідно до абзацу шостого частини четвертої статті 42 Закону №1058- IV обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Отже, нормою частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV встановлено можливість перерахунку пенсії застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу.

Такий перерахунок, на вибір пенсіонера, може здійснюватися або лише з урахуванням додатково набутого страхового стажу за умови перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої ця пенсія була обчислена, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і заробітної плати, яку пенсіонер отримував вже після призначення пенсії.

У відповідності до пункту 3 Порядку проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV, який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 травня 2018 року №10-1, перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру, який після призначення (перерахунку) пенсії продовжував працювати та має не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію або із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Таким чином, перерахунок проводиться з урахуванням страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) та із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу №13400 від 13 липня 1999 року, пенсію позивачу призначено, виходячи із загального стажу 18 років 10 місяців 27 днів (10 липня 1991 рік).

Відповідно до перерахунку пенсії від 23 квітня 2020 року пенсію позивачу перераховано із загального стажу 19 років 11 місяців 15 днів, до якого включено 1 рік за Список №1; вид перерахунку вказано «Індексація заробітку (масовий)».

Водночас, факт роботи позивача після призначення пенсії у 1999 році, відповідачем не спростовується та підтверджується копією трудової книжки, відповідно до якої позивач працював у період з 16 травня 2006 року по 30 квітня 2013 року у ПрАТ «Нова Лінія» (понад 6 років), проте, з останнього перерахунку вбачається, що загальний стаж, який був зазначений при призначенні пенсії - 18 років 10 місяців 27 днів збільшено на 1 рік (19 років 11 місяців 15 днів) за рахунок включення пільгового стажу за Списком №1, з чого слідує, що відповідачем не було вчинено дій з проведення перерахунку пенсії позивача, який продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу.

При цьому, суд зазначає, що, якщо до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11 листопада 2017 року, позивач повинен був звертатися із відповідної заявою до органів ПФУ для здійснення перерахунку пенсії, то після набрання чинності вказаним Законом (тобто, з 01 квітня 2018 року) відповідач без додаткового звернення особи повинен був провести перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах.

Доказів відсутності більш вигідних умов для позивача при здійсненні такого перерахунку, як і доказів відсутності підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу на підставі частини четвертої статті 42 Закону №1058 відповідачем не надано, як і відсутні пояснення останнього щодо правомірності вчиненої бездіяльності щодо нездійснення такого перерахунку.

Також суд зазначає, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом №796-ХІІ.

Статтею 15 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Призначення та виплата пенсій названим категоріям громадян провадиться відповідно до Закону № 1058 - IV і Закону №796-ХІІ.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону №1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, як було вказано вище частиною четвертою статті 42 Закону №1058-IV визначено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

З наведеного слідує, що вказаною нормою встановлено можливість перерахунку пенсії застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу.

Такий перерахунок може здійснюватися або лише з урахуванням додатково набутого страхового стажу за умови перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої ця пенсія була обчислена, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і з заробітної плати, яку пенсіонер отримував уже після призначення пенсії.

Тобто перерахунок пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АEC із застосуванням положень Закону № 1058-IV не виключає можливість для використання для цієї категорії осіб розрахунку пенсії на підставі Закону №796-XII.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки при призначенні пенсії позивачем було обрано умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом №796-XII, то і перерахунок пенсії управлінням має здійснюватися відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058 з врахуванням положень Закону №796-XII.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до положень частини четвертої статті 42 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу та зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням додатково набутого стажу після призначення пенсії у відповідності до положень частини четвертої статті 42 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок пенсії позивачу, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС категорії 1, інваліду 2 групи із розрахунку заробітної плати визначеної у довідці № 103 від 15 червня 2020 року, як таких, що заявлені передчасно, оскільки судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що позивач до моменту звернення до суду із вказаними позовними вимогами, звертався до ГУ ПФУ в м. Києві із відповідною заявою про здійснення перерахунку пенсії із розрахунку заробітної плати визначеної у довідці № 103 від 15 червня 2020 року, яка також відсутня у матеріалах пенсійної справи.

Оскільки судом не встановлено та не підтверджується матеріалами справи, що позивачем для здійснення перерахунку пенсії подавалася до ГУ ПФУ в м. Києві довідка № 103 від 15 червня 2020 року, суд не надає їй оцінку як належному та допустимому доказу, проте зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки.

Крім того, відповідач у супровідному листі від 30 жовтня 2020 року №2600-0206-7/154310 повідомив, що ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії згідно довідки № 103 від 15 червня 2020 року не звертався.

В частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та в подальшому здійснювати виплату доплати до пенсії позивачу в розмірі, встановленому для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорії 1 інваліду II групи з числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено, що основний розмір пенсії позивача буде зменшений відповідачем під час здійснення перерахунку в розмірі, встановленому для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорії 1 інваліду II групи з числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, спору щодо здійснення позивачу доплат до пенсії в розмірі, встановленому для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорії 1 інваліду II групи з числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на час звернення позивача до суду не існувало, а тому такі вимоги є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому, а тому, суд відмовляє в їх задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем частково доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню позивачу не підлягають.

Стосовно вимоги позивача стягнути з ГУ ПФУ в м. Києві «збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 11170 (одинадцять тисяч сто сімдесят) гривень», суд вважає за доцільне зазначити таке.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, представником позивача надано суду копію договору від 15 травня 2020 року №1-1332 про надання послуг із складання проекту заяви до ГУ ПФУ, проекту заяви до ГУ ПФУ, консультацію, з копією квитанції від 22 травня 2020 року на суму 2500,00 грн; копію договору від 12 серпня 2020 року №А-046 про складання проекту позовної заяви до суду, консультацію та копію квитанції від 31 серпня 2020 року на суму 4670,00 грн; копію додаткової угоди від 22 травня 2020 року, в якій зазначено, що фактично вироблена робота полягала у наступному: проект заяви в ПФУ, проект заяви до Міністерства охорони здоров`я, консультація. Вартість 3500,00 грн; цією додатковою угодою підтверджують, що послуги до договору №Т-1332 від 15 травня 2020 року надані у повному обсязі і додаткових дій не потребує; копія квитанції від 12 серпня 2020 року на суму 3000,00 грн.

Оцінюючи додані до позовної заяви документи на підтвердження понесених позивачем втрат на правову допомогу, що пов`язана із судовою справою, суд вказує на те, що понесення таких витрат підтверджується копією договору від 12 серпня 2020 року №А-046, у якому визначається вартість наданих юристом послуг «Проект позовної заяви до суду, консультація» на загальну суму 7670,00 грн. Сплата цієї суми підтверджена фіскальними чеками від 12.08.2020 на суму 3000,00 грн та від 31.08.2020 на суму 4670,00 грн.

Інші докази не можуть розцінюватись судом як такі, що засвідчують понесення позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частинами п`ятою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві зазначає, що є неприбутковою організацією та йому забороняється використовувати кошти не за цільовим призначенням.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази сплати позивачем витрат на правову допомогу, пов`язана із розглядом справи на суму 7670,00 грн, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині підтверджених витрат та присудити на користь позивача судові витрати на професійну правничу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до положень частини четвертої статті 42 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) з урахуванням додатково набутого стажу після призначення пенсії у відповідності до положень частини четвертої статті 42 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7670,00 грн (сім тисяч шістсот сімдесят гривень 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська