Справа № 120/4778/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 вересня 2022 р. Справа № 120/4778/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №41 від 12.04.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом виключення періоду роботи позивача з 08.09.1994 по 07.02.2001 та трудової книжки НОМЕР_1 від 18.08.1980;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити і виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з часу отримання права згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до загального стажу періоду роботи з 08.09.1994 по 07.02.2001 та стажу роботи, який вказаний у трудовій книжці № НОМЕР_1 від 18.08.1980.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зазначає, що період роботи, що вказаний у трудовій книжці НОМЕР_1 від 18.08.1980 не врахований, оскільки виправлене прізвище та ім`я завірено печаткою установи, в якій особа не працювала», з чим позивач не погоджується, оскільки ОСОБА_1 вже понад 15 років працює у Вінницькій міській клінічній лікарні з 17.09.2007., обидві трудові книжки були здані до роботодавця, у зв`язку з чим, трудову книжку НОМЕР_1 було приведено у відповідність до паспортних даних. Щодо періоду роботи з 08.09.1994 по 07.02.2001, який не зараховано ОСОБА_2 , оскільки запис про прийняття на роботу внесено з порушенням Інструкції, позивач вказує, що пенсійним органом не пояснено, які саме порушення були виявлені.

Ухвалою суду від 29.06.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено до справи у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та витребувано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1

07.07.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало відзив, якому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що для зарахування вищезазначених періодів необхідним є надання уточнюючих довідок, що видані на підставі первинних документів підприємств, де працювала позивач. Також представник відповідача зазначає, що Головним управлінням на виконання вимог п.3.3 Порядку №22-1 та надання практичної допомоги щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії були надіслані запити в Архівний відділ Вінницької районної державної адміністрації, Головне управління статистики про надання інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та ТОВ Багатопрофільна фірма «Валето» ЛТД, Стрижавського будівельного кооперативу «Майстер», Державного архіву у Вінницькій області та Малого колективного підприємства «Олександрит», що додані до матеріалів справи.

19.07.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки у зв`язку з невідповідністю трудових книжок позивача Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відповідачем не враховано до страхового стажу періоди роботи з 08.09.1994 по 07.02.2001, періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , а тому вважає рішення від 12.04.2022 №41 правомірним.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

01.04.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивач додала наступні документи: паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, трудову книжку серії НОМЕР_2 , трудову книжку серії НОМЕР_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №41 від 12.04.2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, підставою для такого рішення став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 26 років., оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 18.08.1980, оскільки виправлене прізвище та ім`я завірено печаткою установи, в якій особа не працювала;

- період роботи з 08.09.1994 по 07.02.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про прийняття внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110.

Позивачка вважає такі дії пенсійного органу протиправними, а тому просить суд про захист її порушених прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивачки становить 26 років. Водночас до страхового стажу позивачки не враховані такі періоди роботи:

- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 18.08.1980, оскільки виправлене прізвище та ім`я завірено печаткою установи, в якій особа не працювала;

- період роботи з 08.09.1994 по 07.02.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про прийняття внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як видно з трудової книжки позивача серії НОМЕР_6 від 18.08.1980, 01.09.1977 по 01.09.1978 позивач перебувала у республіканській школі метрдотелів та офіціантів; 12.07.1985 прийнята на посаду продавця; 14.09.1991 звільнена за ст. 38 КЗоТ України за власним бажанням; 20.09.1991 прийнята на посаду продавця; 25.08.1984 звільнена за ст. 38 КЗоТ України за власним бажанням.

Періоди роботи згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_6 від 18.08.1980 не враховано відповідачем до трудового стажу, оскільки виправлене прізвище та ім`я завірено печаткою установи, в якій особа не працювала, а саме: у трудову книжку серії НОМЕР_6 від 18.08.1980 внесено запис про зміну прізвища на « ОСОБА_5 на підставі паспорта НОМЕР_7 від 12.05.1999» та завірено печаткою Вінницької міської клінічної лікарні.

Також судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач 17.09.2007 прийнята на посаду молодшої медсестри поліклініки, що засвідчено печаткою Міської клінічної лікарні №1 м. Вінниця та 01.01.20112 була переведена молодшою медсестрею міського кабінету «Довіра» на період відпустки по догляду за дитиною молодшої медсестри. Згідно печатки, проставленої на сторінці 13 даної трудової книжки рішенням Вінницької міської ради від 27.06.2018р. №1244 міська клінічна лікарня №1 реорганізована в комунальне некомерційне підприємство «Вінницька міська клінічна лікарня №1».

Тому, суд вважає неправомірною відмову у не зарахуванні до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.08.1980 з тих підстав, що виправлене прізвище та ім`я завірено печаткою установи, в якій особа не працювала, оскільки протилежне підтверджується матеріалами справи.

Отже, відповідачем протиправно не зараховано до загального стажу період роботи ОСОБА_1 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Щодо не зарахування відповідачем періоду роботи з 08.09.1994 по 07.02.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про прийняття внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110, суд зазначає наступне.

Із записів трудової книжки вбачається, що 08.09.1994 ОСОБА_1 прийнята на роботу кладовщиком у Стрижавський будівельний кооператив «Майстер» та 07.02.2022 звільнена «по особому бажаню стаття 38 КЗоТ УССР».

Суд звертає увагу на те, що запис про звільнення у трудовій книжці вчинений із помилками та на підставі Кодексу, який на момент внесення відомостей втратив чинність. Крім того, у четвертій колонці внесено наступний запис «Запись в графе 26 столбик №4 Пр, №14 от 08.09.1994г, Запись в графе №7 столбец №4 Пр №27 від 07.02.2001 Верить», однак з даного запису неможливо встановити, що саме виправлено, з яких підстав та ким вчинено такий запис.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на пвдприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

На виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення" постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

При цьому, згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі N 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі N 348/2180/16-а

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, органи Пенсійного фонду наділені повноваженнями з власної ініціативи витребовувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, в тому числі за заявою особи.

Суд встановив, що для підтвердження трудового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області були направлені запити: №0200-0205-5/23154 від 21.04.2022 в Архівний відділ Вінницької районної державної адміністрації; №0200-0206-5/23404 від 22.04.2022 повторно в Головне управління статистики про надання інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; №0200-0206-8/23362 від 22.04.2022 в ТОВ Багатопрофільна фірма «Валето ЛТД» щодо надання уточнюючої довідки за період роботи з 20.09.1991 по 25.08.1994; №0200-0206-8/30914 від 24.05.2022 до Державного архіву у Вінницькій області; №0200-0206-8/31037 від 24.05.2022 до Малого колективного підприємства «Олександрит».

У архівній довідці №Ш-221 від 28.06.2022 КУ «Лука-мелешківський трудовий архів» Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, повідомило, що документи Стрижавським будівельним кооперативом «Майстер» в архів на зберігання не передавалися і на обліку не перебували.

Із наданих запитів, вбачається, що вони були створені Головним управлінням Пенсійного фонду України після прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №41, а отже не були враховані пенсійним органом при прийнятті рішення. Крім того, матеріали справи не містять відповідей на всі вказані запити.

Таким чином, оскаржуване рішення є передчасним, оскільки пенсійний орган не вжив усіх можливих заходів, передбачених законодавством.

Однак, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цієї справи суд також не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку із зарахування вказаного періоду роботи до страхового стражу позивачки.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №41 від 12.04.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 496,20 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №41 від 12.04.2022 у відмові ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 469,20 грн (чотириста шістдесят дев`ять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів; ).

Повний текст рішення складено 28.09.2022

Суддя Віятик Наталія Володимирівна