Справа № 260/2756/22
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/2756/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить: 1) Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в колгоспі Дружба з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі Дружба з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 03 травня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Так, позивачу не зараховано до страхового стажу період його роботи в колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 по 31.07.1992 року, у зв`язку з тим, що позивачем не надано довідку про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні. Таке рішення вважає протиправним, оскільки період роботи в колгоспі «Дружба» у період з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року підтверджується належними доказами, а відтак такий період повинен враховуватися відповідачами при розрахунку страхового стажу позивача.

Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що при обчисленні страхового стажу позивача, період роботи з 01.01.1983 по 31.07.1992 року в колгоспі «Дружба» не було зараховано до страхового стаж, оскільки дані про встановлені та фактично відпрацьовані мінімуми відсутні, відтак визначити тривалість роботи в колгоспі неможливо.

Відповідач -2 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що до страхового стажу не зараховано період з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року, оскільки в трудовій книжці відсутні дані про відпрацьовані вихододні у колгоспі.

20 вересня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 36 від 05 травня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 03 травня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05 травня 2022 року № 36 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Як вбачається із вказаного рішення, позивачу не враховано до стажу період роботи у колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року, оскільки до електронної пенсійної справи не долучено довідку про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років;

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05 травня 2022 року № 36 про відмову позивачу у призначенні пенсії йому не враховано до стажу період роботи у колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року, оскільки до електронної пенсійної справи не долучено довідку про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до заяви про призначення пенсії надано, зокрема довідку СТОВ «Дружба» від 02 березня 2022 року № 12, якою підтверджено, що позивач у період з 01 січня 1983 року по 31 липня 1983 року працював у колгоспі «Дружба».

Крім того позивач до органу пенсійного фонду надав довідку СТОВ «Дружба» від 02 березня 2022 року № 12 про те, що в колишньому колгоспі «Дружба» виробіток мінімуму був встановлений у рублях, а саме: з 1966 року по 1974 ріко встановлений мінімум 120 крб. за рік, з 1975 по 1990 роки встановлений мінімум 250 крб., з 1991 року по 26.02.2000 рік встановлений мінімум 120л/днів за рік.

Також позивач надав відомість про кількість трудоднів, трудову участь у колективному виробництві та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії.

Отже, період роботи з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року в колгоспі «Дружба» підтверджується належними доказами, а відтак, на переконання суду не зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду є протиправним.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі «Дружба» з 01 січня 1983 року по 31 липня 1992 року.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду рішення про відмову позивачу від 05 травня 2022 року № 36 в частині не зарахування до трудового стажу період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що в оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач 2 зазначає, що страховий стаж позивача становить 17 років 9 місяців 10 днів.

За приписами ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Стаж роботи позивача в колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року, який підлягає зарахуванню судом становить 9 років 7 місяців.

Таким чином, страховий стаж позивача з урахуванням періоду роботи з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року в колгоспі «Дружба» є недостатнім для призначення йому пенсії за віком.

З огляду на вищенаведене, в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за віком рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05 травня 2022 року № 36 є правомірним.

В той же час, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо неврахування до страхового стажу період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року. Однак, оскільки позивачу відмовлено у зарахуванні вищевказаних періодів рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05 травня 2022 року № 36, то на переконання суду належним та достатнім способом для ефективного захисту прав позивача в даному випадку є визнання протиправним та скасування такого рішення в частині відмови в зарахуванні вищевказаних періодів.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Як встановлено судом, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та розгляд заяви та ухвалення рішення за заявою позивача здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України у Львівській області за результати розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку зарахувати позивачу до стажу період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до стажу період роботи з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року.

У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії в частині не зарахування до трудового стажу період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.01.1983 року по 31.07.1992 року є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак позивачу необхідно зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 , для обчислення розміру пенсії, період роботи в колгоспі «Дружба» з 01 січня 1983 року по 31 липня 1992 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Закарпатська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 05 травня 2022 року № 36 в частині не зарахування до трудового стажу для обчислення розміру пенсії, період роботи в колгоспі «Дружба» з 01 січня 1983 року по 31 липня 1992 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 , для обчислення розміру пенсії, період роботи в колгоспі «Дружба» з 01 січня 1983 року по 31 липня 1992 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Закарпатська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) судові витрати у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька