Справа № 200/3779/22
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року Справа№200/3779/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2022 року з використанням підсистеми «Електронний суд» адвокат Курібло В.А., представник позивача ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не обрахування всього стажу позивача, включаючи періоди проходження військової служби, як такого що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- скасувати рішення відповідача №14 від 07.10.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача обрахувати весь пільговий стаж ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме

з 30.03.1988 по 16.05.1988 - коваль на молотах та пресах в ковальсько-пресовому цеху, включаючи проходження військової служби у лавах Радянської армії у період з 23.05.1988 по 05.06.1990 (2 роки 1 місяць 17 днів);

з 03.09.1990 по 02.01.1991 - нагрівальник/зварювальник металу (3 місяці 29 днів);

з 03.01.1991 по 27.06.1994 - коваль на молотах та пресах в ковальсько-пресовому цеху (3 роки 5 місяців 24 дні);

з 28.06.1994 по 29.11.1996 - коваль на молотах та пресах в ковальсько-пресовому цеху (2 роки 5 місяців 1 день).

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що звернувся до Пенсійного Фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. 07 жовтня 2021 року було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №14, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії за віком таким, що не відповідає чинному законодавству.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позовні вимоги не визнало в повному обсязі, у відзиву на позовну заяву зазначило наступне. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При розгляді наданих документів встановлено, що позивачем не були надані довідки, підтверджуючи пільговий характер роботи за періоди роботи: 30.03.1988 - 16.05.1988; 03.09.1990-02.01.1991; 03.01.1991 - 27.06.1994, тому вищевказані періоди не можливо зарахувати до пільгового стажу роботи. Також до пільгового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 23.05.1988 по 05.06.1990, тому що на момент призиву на строкову службу пільговий стаж відсутній. В доповнені до відзиву Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначило, що не приймало жодного рішення про відмову в призначенні пенсії. Рішення №1 від 07.10.2021 було прийнято Головним управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за принципом екстериторіальності.

Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області відзиву на позовну заяву не подало.

04 липня 2022 року позовна заява була залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

28 липня 2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження).

28 липня 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витребувані докази.

26 серпня 2022 року витребувано від ОСОБА_1 письмові пояснення про згоду або не згоду на заміну первісного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, належним відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

31 серпня 2022 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

31 серпня 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

03 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07 жовтня 2021 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №14 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням встановлено:

Необхідний вік становить 50 років

Вік заявника 52 років

Необхідний страховий стаж становить не менше 23 роки 6 місяців

Страховий стаж заявника становить 30 років 04 місяці 28 дні

Необхідний пільговий стаж становить 10 років

Пільговий стаж заявника за Списком №1: 02 років 05 місяців 01 день

Зниження пенсійного віку на 8 років

До пільгового стажу за Списком №1 не було зараховано:

- період роботи з 30.03.1988 по 16.05.1988 на Виробничому об`єднані «Ждановтяжмаш» ковальсько-пресовому цесі №33 ковалем на вільному куванні металу на молотах та пресах;

- період проходження строкової військової служби з 23.05.1988 по 05.06.1990 в Збройних Силах СССР;

- період роботи з 03.09.1990 по 27.06.1994 в Виробничому об`єднані «Азовмаш» м. Маріуполь в ковальсько-пресовому цесі №33 нагрівальником/зварювальником металу;

- період роботи з 28.06.1994 по 29.11.1996 на Орендному підприємстві «Металургійний комбінат «Азовсталь» в ковальсько-пресовому цесі ковалем на молотах та пресах.

В трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , за спірні періоди роботи містяться наступні записи:

Виробниче об`єднання «Ждановтяжмаш»

№1 30.03.1988 прийнятий в ковальсько-пресовий цех №33 ковалем на вільному куванні металу на молотах та пресах, наказ №13 від 29.03.1988

№2 16.05.1988 звільнений у зв`язку із призивом на військову службу п.3 ст. 36 КЗпП УРСР, наказ №20 від 17.05.1988

Служба у складі Збройних Сил СРСР з 23.05.1988 по 05.06.1990, військовий квиток № НОМЕР_2 .

Виробниче об`єднання «Азовмаш» м. Маріуполь

№3 03.09.1990 прийнятий в ковальсько-пресовий цех №33 нагрівальником/зварювальником металу, наказ №35 від 31.08.1990

№4 02.01.1991 переведений в тому же цесі ковалем на вільному куванні металу на молотах та пресах, наказ №115 від 02.01.1991

№5 27.06.1994 звільнений за переводом на комбінат Азовсталь п.5 ст. 36 КЗпП УРСР, наказ №24 від 15.06.1994

Орендне підприємство Металургійний комбінат «Азовсталь» м. Маріуполь

№6 28.06.1994 прийнятий за переведенням з концерну «Азовмаш» в ковальсько-пресовий цех ковалем на молотах та пресах 3 розряду, наказ №410 від 23.06.1994

№7 01.11.1995 переведений в ковальсько-пресовому цесі ковалем на молотах та пресах 4 розряду, наказ №247 від 01.11.1995

№8 29.11.1996 переведений тимчасово у відділ технічного контролю контролером у виробництві чорних металів приймання рейок ділянка КПУ 5 розряд, наказ №254 від 29.11.1996.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Отже, під час обчислення страхового стажу позивача за 1988-1996 роки відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Для визначення пільгового стажу позивача в період з 1988 року по 25 січня 1991 року слід застосовувати Список №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.

В період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

В період з 11 березня 1994 року по 29 листопада 1996 року - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

У вищевказані періоди позивач виконував роботи, визначені Списком №1, які дають право на пенсію на пільгових умовах.

Отже період роботи:

з 30.03.1988 по 16.05.1988 на Виробничому об`єднані «Ждановтяжмаш» ковалем на вільному куванні металу на молотах та пресах (1 місяць 17 днів);

з 03.09.1990 по 02.01.1991 на Виробничому об`єднані «Азовмаш» м. Маріуполь нагрівачем/зварювальником металу (3 місяці 29 днів);

з 03.01.1991 по 27.06.1994 на Виробничому об`єднанні «Азовмаш» ковалем на молотах та пресах в ковальсько-пресувальному цесі (3 роки 5 місяців 24 дні);

з 28.06.1994 по 29.11.1996 на Орендному підприємстві «Металургійний комбінат «Азовсталь» ковалем на молотах та пресах (2 роки 5 місяців 1 день),

підлягають зарахуванню до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Щодо періоду проходження військової служби з 23.05.1988 по 05.06.1990.

В період 1988 - 1990 років діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (далі Положення №590).

За приписами пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР та перебування у партизанських загонах; служба у військах та органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба у органах міліції. Перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку (підпункт «к»). При призначенні на пільгових умовах або у пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах та на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» та «б») пункту 16), та пенсій з нагоди втрати годувальника їхнім сім`ям, а також пенсій за старістю робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи, що звернулася за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка йшла після закінчення цього періоду.

Судом встановлено, що до служби у складі Збройних Сил СРСР, так і після цього періоду позивач виконував роботу, яка передбачена Списком №1.

Отже, період служби у складі Збройних Сил СРСР з 23 травня 1988 року по 05 червня 1990 року, а саме 2 роки 14 днів, підлягає зарахуванню до пільгового стажу за списком №1.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі №127/9289/17.

Щодо відсутності довідок, які підтверджують пільговий характер роботи, суд зазначає наступне.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі Порядок) поширюється виключно на випадки відсутності у особи трудової книжки або відповідних записів у ній.

В той же час, у пункті 1 цього Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, відмінних від трудової книжки.

Згідно з пунктом 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Разом з тим, з трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що як сама трудова книжка, так і відповідні записи у ній, не мають дефектів їх вчинення та містять посилання на відповідні накази, засвідчені печатками підприємства.

Судом встановлено, що в період з 30 березня 1988 року по 29 листопада 1996 року позивач виконував роботи, визначені Списком №1, які дають право на пільгову пенсію, та проходив службу у складі Збройних Сил СРСР, яка прирівнюється до роботи, яка передувала періоду військової служби, або до роботи, яка йшла після закінчення періоду військової служби.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі №127/9289/17.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

Позивач вважає, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №№1058-ІV, оскільки має відповідний пільговий стаж.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років […].

За наслідками судового розгляду встановлено, що на дату звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах позивач досяг 52 річного віку, його страховий стаж становив 30 років 04 місяці 28 дні, а пільговий стаж за списком №1 - 08 років 4 місяці 25 днів.

Отже, позивач мав право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії мав не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, та мав передбачений абзацом двадцять першим пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV страховий стаж.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування рішення №14 від 07.10.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 слід задовольнити.

Щодо зобов`язання обрахувати весь пільговий стаж ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі № 663/574/17).

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Обраний позивачем засіб захисту, а саме зобов`язання обрахувати весь пільговий стаж, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не призведе до поновлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, суд, з метою повного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 03 жовтня 2021 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1) заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

На підставі вказаних положень Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було розглянуто заяву позивача та прийнято спірне рішення.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Порядком №22-1 не врегульована ситуація як слід діяти в разі скасування судом рішення органу, що призначає пенсію, за результатами розгляду заяви про призначення пенсії.

З системного аналізу положень КАС України можна дійти висновку, що наслідком скасування індивідуального акту суб`єкта владних повноважень є зобов`язання саме цього суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В даній справі таким суб`єктом владних повноважень з Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з частиною 1 статі 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області тільки в сумі 992,00 гривні, з огляду на наступне.

За даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1984,80 гривень.

Відповідно до статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру в 2022 року судовий збір справляється у сумі 992,40 гривень.

Позивачем поданий адміністративного позову немайнового характеру про скасування спірного рішення, вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною від основної і судовий збір за неї не справляється.

Отже, позивач сплатив судовий збір у розмірі більшому ніж встановлено законом.

Відповідно до статті 7 Закону №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в раз внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем відповідного клопотання не подано.

Відповідно до частин 1-4 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Підтвердженням надання правової допомоги, окрім іншого, є розрахунок погодинної вартості правової допомоги, який також може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок вартості правової допомоги має відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката суду не надані ані договір про надання правової допомоги, в якому сторони погодили вартість послуг (гонорар) адвоката, ані звіт витраченого часу адвоката та визначення загальної вартості наданих послуг, ані платіжного документа про сплату послуг з надання правової допомоги.

Отже, судові витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 193, 205, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, , E-mail: ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії №14, прийняте 07 жовтня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 жовтня 2021 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б.3, , e-mail: ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення складений 28 вересня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко