Справа № 320/13579/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Феодосійської сільської ради Обухівського району Київської області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер 1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 1436,36 кв.м.;

- зобов`язати Феодосійську сільську раду Обухівського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер 1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 1436,36 кв.м.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:

Визнано протиправним та скасовано рішення Феодосійської сільської ради Обухівського району Київської області від 12.07.2021 №27/50.

Зобов`язано Феодосійську сільську раду Обухівського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1436,36 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області та знаходиться поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:009:0853.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано та недоведені обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наголошує, що надані позивачем до клопотання графічні матеріали не дають можливості ідентифікувати місцерозташування та визначити межі земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням.

Апелянт звертає увагу, що позивач проігнорував лист відповідача з пропозицією уточнити місце розташування земельної ділянки, чому суд першої інстанції не надав оцінки.

Окрім того, відповідач вказує, що під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 від 23.03.2020.

Позивач звернувся до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Феодосіївської територіальної громади Обухівського району Київської області в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер 1, позначена та заштрихована на картографічному матеріалі, орієнтовною площею 1436,36 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

До вказаного клопотання додано, зокрема, копію витягу з порталу Публічна кадастрова карта України з орієнтовним розташуванням земельних ділянок.

За результатом розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення від 12.07.2021 №27/50, яким відмовлено у наданні позивачу такого дозволу через неналежне оформлення клопотання, ненадання належних графічних матеріалів з визначеним на них бажаним місцем розташування земельної ділянки, через що неможливо встановити відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вважаючи дії щодо відмови у наданні дозволу на складання проекту щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що додані позивачем до клопотання графічні матеріали (викопіювання), на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, роздруковані із Публічної кадастрової карти України, інформація в якій створена належним суб`єктом, є належним документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, та містить прив`язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту, площу бажаної земельної ділянки.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт існування тих обставин, які були покладені ним в якості підстави для прийняття рішення, а саме: того, що викопіювання з публічної кадастрової картки не може бути розцінено в якості належних графічних матеріалів, на підставі яких може бути наданий дозвіл на розробку землевпорядної документації.

У зв`язку з цим, враховуючи вищевикладені факти, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність рішення Феодосійської сільської ради Обухівського району Київської області від 12.07.2021 №27/50 та необхідність визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 14 Конституції України регламентовано, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, що визначає забезпечення права на землю громадянам є ЗК України.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених відповідно до статті 121 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 12.07.2021 №27/50 відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на складання проекту щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер 1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 1436,36 кв.м., оскільки заявник не виконав вимоги законодавства щодо належного оформлення клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки, не виконав обов`язку додання до клопотання належних графічних матеріалів з визначеним на них бажаним місцем розташування земельної ділянки, через що неможливо встановити відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Також, в оскаржуваному рішенні вкаано, що заявник проігнорував лист вих. № 132/01/06/21 від 15.06.2021 року про необхідність доопрацювання графічних матеріалів та долучення належних графічних матеріалів до поданої заяви.

В контексті спірних правовідносин, апеляційний суд наголошує, що подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а вже вирішував правове питання щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень з відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою у випадку ненадання, зокрема, графічних матеріалів.

Так, у вказаній постанові зазначено, зокрема, наступне:

«У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України.

Разом з тим, з урахуванням наведеного, враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), Суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою».

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Так, частина шоста статті 118 Земельного кодексу України визначає, що до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Вказана вимога направлена на те, щоб суб`єкт владних повноважень при розгляді клопотання особи зміг ідентифікувати бажану земельну ділянку. Суб`єкт владних повноважень не може визначати на свій розсуд місце розташування земельної ділянки для заявника, у зв`язку з цим Земельний кодекс України і вимагає додавати до клопотання графічні матеріали бажаної земельної ділянки.

Колегія суддів враховує, що в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 802/159/17-а викладено висновки застосування статті 118 Земельного кодексу України, зокрема в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов`язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

При цьому, графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

З матеріалів справи, зокрема, заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (а.с. 49) вбачається, що позивач просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Феодосіївської територіальної громади Обухівського району Київської області в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер 1, позначена та заштрихована на картографічному матеріалі, орієнтовною площею 1436,36 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

До заяви додано копію витягу з порталу Публічна кадастрова карта України з орієнтовним розташуванням земельних ділянок на 1 арк (а.с. 53), а не 2 витяги з Публічної кадастрової картки, як помилково зазначив суд першої інстанції, що підтверджується наданим відповідачем описом вкладення поштового відправлення.

З системного аналізу прохальної частини заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у взаємозв`язку з копією витягу з порталу Публічна кадастрова карта України з орієнтовним розташуванням земельних ділянок на 1 арк., колегія суддів дійшла висновку, що чітко зрозуміти і встановити, яка саме територія є бажаним місцем розташування земельної ділянки, неможливо.

З наданої копії витягу з порталу Публічна кадастрова карта України з орієнтовним розташуванням земельних ділянок неможливо точно встановити, на яку саме ділянку бажає отримати дозвіл позивач - заштриховану, позначену поряд кільцем, чи іншу, що знаходиться поряд із заштрихованою.

Прохальна частина заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та наданий графічний матеріал дійсно викликають неоднозначене трактування та унеможливлюють чітке встановлення бажаної позивачем земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів наголошує, що листом вих. № 132/01/06/21 від 15.06.2021 року Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області звернулась до позивача і вказала, що надані графічні матеріали не дають можливості визначити точні межі та чітке місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернуалсь з клопотанням.

У вищевказаному листі відповідач просив ОСОБА_1 доопрацювати та надати до клопотання належні графічні матеріали.

Апеляційний суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин відповідні дії Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області щодо направлення листа заявнику з проханням доопрацювати та надати графічні матеріали, які дадуть змогу ідентифікувати бажану земельну ділянку, свідчать про добросовісність та розсудливість дій суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії були направлені на створення громадянину умов для реалізації його прав на землю.

Однак, позивач на лист Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області вих. № 132/01/06/21 від 15.06.2021 не відповів, жодних додаткових графічних матеріалів та/або пояснень для можливості ідентифікації бажаної земельної ділянки.

Як наслідок, рішенням Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 12.07.2021 №27/50 відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на складання проекту щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки в межах села Іванковичі Обухівського району Київської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер 1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 1436,36 кв.м., оскільки заявник не виконав вимоги законодавства щодо належного оформлення клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки, не виконав обов`язку додання до клопотання належних графічних матеріалів з визначеним на них бажаним місцем розташування земельної ділянки, через що неможливо встановити відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів наголошує, що в межах спірних правовідносин відсутні протиправні дії відповідача, оскільки останній вжив всіх можливих заходів для реаолізації позивачем його права на безоплатну приватизацію в частині розробки документації на землю, однак, саме бездіяльність позивача, яка полягає у ненаданні належних графічних матеріалів, з яких можна було б встановити бажану земельну ділянку, спричинила оскаржувану відмову у наданні дозволу на розробку документації.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ідентифікація бажаної заявником земельної ділянки важлива для того, щоб орган влади міг перевірити її на відповідність / невідповідність місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як того вимагає ЗК України.

Отже, оскільки з поданих позивач графічних матеріалів неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність (ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості), колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не в повному обсязі подані документи необхідні для розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 12.07.2021 №27/50 прийнято правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законами України.

Як вже було зазначено вище, недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а.

Судом першої інстанції не було встановлено обставини щодо надання позивачем графічних матеріалів, з яких неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність, не надано правової оцінки діям відповідача щодо звернення до заявника з проханням надати додаткові матеріали, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Так, у межах спірних правовідносин відповідач не відступав від положень статті 118 ЗК України, оскільки позивач не виконав вимоги вказаної статті щодо додання до клопотання належних графічних матеріалів бажаної земельної ділянки, які б дозволяли ідентифікувати останню, що унеможливило перевірити її відповідність нормативно-правовим актам, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як того вимагає ЗК України.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що він (навіть у разі відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою через неподання повного пакету документів) може звернутися повторно до суб`єкта владних повноважень з новим клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, додавши всі необхідні документи, у тому числі й графічні матеріали бажаної земельної ділянки, які дозволять визначити межі останньої.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма