Справа № 300/3266/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. справа № 300/3266/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просить:

1. визнати протиправними та скасувати рішення ПФУ про відмову у призначенні пенсії від 13.01.2022 за №81, від 07.04.2022 за №81 та від 03.06.2022 за №81.

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 :

- до загального періоди його роботи:

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» - з 26.10.2005 по 31.08.2006 (10 місяців 6 днів);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» - з 15.09.2006 по 02.01.2007 (3 місяці 19 днів);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» - з 01.02.2009 по 28.12.2009 (11 місяців);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» - з 27.02.2010 по 31.08.2010 (6 місяців 2 дні);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» - з 23.09.2013 по 12.10.2017 (4 роки 20 днів).

- до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи:

у Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Об`єднання «Західукргеологія» з 05.02.1996 по 21.12.1999;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурнефть» з 10.01.2001 по 10.09.2001;

у Калуській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» з 17.09.2001 по 10.01.2002;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Интернеф-тегазсервис» з 16.02.2002 по 28.02.2002;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ-Сервіс» з 01.03.2002 по 09.02.2003;

у Закритому акціонерному товаристві виробничо-дослідного об`єднання «Регіон» з 04.11.2003 по 09.07.2004;

у Акціонерному товаристві «Белорусское УПНП и КРС» з 13.08.2005 по 24.10.2005;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» з 26.10.2005 по 31.08.2006;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» з 15.09.2006 по 02.01.2007;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» з 10.01.2007 по 17.07.2007, з 18.07.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2009, з 01.02.2009 по 28.12.2009;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» з 27.02.2010 по 31.08.2010;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурова Сервісна Компанія 1» з 01.03.2012 по 21.09.2013;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» з 23.09.2013 по 12.10.2017;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВышТрансБур Сервис» з 18.10.2018 по 05.08.2019;

3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.01.2022 - з дня звернення за пенсією.

Позовні вимоги мотивовані тим, що своїми рішеннями органами пенсійного фонду неодноразово протиправно і необґрунтовано відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав відсутності у позивача необхідного страхового та спеціального (пільгового) стажу роботи. При цьому, позивача посилається на приписи статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Так, станом на момент звернення позивачем до територіального підрозділу Пенсійного фонду України, останній набув право на пільгову пенсію, оскільки йому вже було виповнилось 55 років та у нього було достатньо як загального страхового, так і спеціального (пільгового) стажу роботи. Як наслідок, позивач просить суд призначити з 05.01.2022 - з дня первинного звернення, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.120-122 том 1).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.08.2022. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.137-138 том 1). Зазначила, що розглянувши надані позивачем документи (паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка НОМЕР_1 , диплом, військовий квиток №6/15 від 21.01.2022, довідка про заробітну плату № 01/01/09/07/01/02-60 від 18.04.2018, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №09.3.2.2-208 від 23.04.2018), на вимогу до п. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішенням №81 від 07.04.2022. яким позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з огляду на те, що наразі у позивача відсутній необхідний пільговий стажу, а тому останній не має права виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Додатково зазначено, що підстави врахувати до пільгового стажу період роботи з 06.06.1985 по 15.03.1991 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ - відсутні, оскільки відсутня така посада в розділі XII Списку №2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162. На переконання відповідача, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області також скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.08.2022. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.145-149 том 1). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, у період до 01.04.2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку (з 01.04.2018 по 31.03.2019) страхового стажу: не менше 27 років у чоловіків.

Також, представник відповідача відмітила, що Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило юридичне управління про те, що в зв`язку з впровадженням екстериторіальності звернення заявника були скеровані для опрацювання до Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій, Одеській та Хмельницькій областях, спеціалістами яких були прийняті рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно від 13.01.2022, 07.04.2022 та 03.06.2022. У впровадженому технологічному процесі опрацювання звернень спеціалісти управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не мали доступу до матеріалів даної пенсійної справи. Заява разом зі сканованими копіями документів подавалась позивачем до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №11 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області за місцем проживання. Рішень про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не приймало.

При цьому, відповідач, посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.07.2019 по справі №348/2182/16-а, вважає, що основним документом, який уточнює шкідливі умови праці і є визначальним у визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах, є уточнююча довідка з підприємства, на якому працівник працював на пільгових посадах, передбачених Списком №2.

Додатково представник відповідача, посилаючись на Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2006 за №18-1 та Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637, вказала, що підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення показаннями свідків законодавством не передбачено.

Окрім цього, представник відповідача просила врахувати судову практику щодо зарахування пільгового стажу роботи при відсутності сплати страхових внесків, викладену у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі №300/1828/21 та від 08.07.2022 по справі №300/3542/21.

Також у відзиві відповідач як на судову практику, послався на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.01.2022 по справі №200/14484/21.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просила суд в задоволенні позову відмовити.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало суду клопотання про залучення співвідповідачів у справі, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (а.с.141-142 том 1).

29.08.2022 на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслало завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.152-241 том 1).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 залучено до участі у справі №300/3266/22 в якості співвідповідачів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (а.с.243-247 том 1).

07.09.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на електронну адресу суду надіслано клопотання про надання копій документів (а.с.19 том 2), у зв`язку з неотриманням останнім адміністративного позову з додатками, що суперечить дійсності, позаяк згідно довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді "Адміністративний позов" від 15.08.2022 отримано 02.09.2022 о 10:24 год (а.с.118 том 2), що є належним повідомленням в порядку визначеному законом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21.

Принагідно зауважити, що відповідальним працівником суду надіслано на офіційну електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області копію ухвали суду від 30.08.2022 та примірник адміністративного позову з додатками 31.08.2022 (а.с.1-7 том 2), згодом, повторно на клопотання від 07.09.2022 направлено - 09.09.2022 (а.с.21-26 том 2). В свою чергу, відповідач 31.08.2022 згідно витягу з електронної пошти суду, зареєстрував надіслані документи 31.08.2022 о 16:44 год, реєстраційним номер №15655/7 (а.с.16 том 2).

21.09.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві. Так, представник пенсійного органу з посиланням на п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 та пункт 2 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383, зазначила, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці подаються трудова книжка із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи; виписка із наказу по підприємству про проведення атестації відповідного робочого місця та уточнююча довідка. Крім того, наголошено, що до пільгового стажу зараховано всі періоди, а саме 9 років 1 місяць 21 день. При цьому, для зарахування періодів: з 01.10.2015 по 31.12.2015, з 22.01.2016 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 12.10.2017, з 01.01.2019 по 05.08.2019, з 06.02.2020 по 28.09.2020 необхідно надати довідку з Пенсійного фонду російської федерації про сплату страхових внесків. Водночас, представник відповідача зазначила, що відповідно до пільгової довідки від 24.05.2022 за №01/01/10/05/02/02 285, виданої структурною одиницею (філією) «Укрнафта буріння» ПАТ «Укрнафта», до пільгового стажу за Списком №2 зараховано періоди роботи з 06.06.1985 по 15.03.1991 помічником бурильника (5 років 9 місяців 10 днів) та з 16.03.1991 по 25.07.1994 - бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння (3 роки 4 місяці 11 днів). Разом із тим, із-за відсутності відомостей про атестацію робочого місця та інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації заявнику до пільгового стажу пільгової роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, а саме довідок від 18.11.2012 за №023/12, виданої ТзОВ «ЗахСиббурнафта», від 18.11.2012 за №018/12, виданої ТзОВ «Буринжениринг», від 26.10.2018 за №74, виданої ТзОВ «КНГ-Сервис». Окрім цього, із-за відсутності довідки, виданої Пенсійним фондом російської федерації про сплату страхових внесків та довідок про суми нарахованої заробітної плати до страхового стажу заявнику не зараховано інші періоди роботи на території російської федерації, які позивач просив йому зарахувати до пільгового періоду.

Також відповідачем із посиланням на абз. 1 п. 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), зазначено про те, що позивач не скористався правом на подання додаткових документів щодо підтвердження стажу роботи в строк, передбачений Законом.

Звернуто, також, увагу на те, що рішення №81, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області 03.06.2022, а не 07.06.2022, як зазначає позивач у своїх позовних вимогах. З урахуванням зазначеного, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, також, звертає увагу, що ухвалою від 30.08.2022, якою серед іншого, залучено до участі у справі №300/3266/22 в якості співвідповідачів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, і подання всіх письмових та електронних докази (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Вказану ухвалу Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як уже зазначалося вище, отримало 31.08.2022, а 02.09.2022 згідно довідки, відповідачем отримано позов в електронному кабінеті.

Однак, своїм правом на подання відзиву чи інших письмових доказів відповідач не скористався.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

В даному випадку відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який не скористався своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов та, як наслідок, суд кваліфікує це як визнання позову.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази і відзив, встановив наступне.

05.01.2022 ОСОБА_1 вперше звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пільгової пенсії за Списком №2.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів пенсійним органом згідно рішення від 13.01.2022 за №81, яке позивач отримав 18.02.2022, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зіславшись на положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, вказаним рішенням визнається 25 років 6 місяців 24 дні страхового стажу позивача, з яких 1 рік 5 місяців 7 днів - стажу роботи за Списком №2.

Крім того, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2022 за №81, яке направлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.04.2022 за №0900 0214 8/12586, відповідачем вже визнається 28 років 6 місяців страхового стажу позивача, з яких 3 роки 4 місяці - стажу роботи за Списком №2. При цьому, також зіславшись на положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійним органом відмовлено у призначенні пільгової пенсії.

Надалі згідно рішення пенсійного органу від 03.06.2022 за №81, яке направлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.06.2022 за №0900 0214 8/19441, відповідачем визнається 25 років 9 місяців 19 днів страхового стажу позивача (тобто вже менше, ніж було визнано згідно рішення від 07.04.2022 за №81, що, в свою чергу, є абсолютно незрозумілим та нелогічним), з яких 9 років 1 місяць 21 день - стажу роботи за Списком №2. При цьому суд зауважує, що позивачем допущена механічна описка у змісті позову щодо дати вказаного рішення пенсійного органу, зазначивши замість дати « 03.06.2022» дату « 07.06.2022». Однак, така описка жодним чином не впливає на обставини справи.

Вважаючи такі неодноразові відмови відповідачів у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»(далі - Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

При цьому, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1 р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02..03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено страховий стаж роботи для чоловіків не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стаж.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 по справі №360/3611/20 в аналогічних відносинах дійшла до висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-IV.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 , копії якої міститься в матеріалах справи, підтверджено періоди роботи позивача:

з 06.06.1985 по 15.03.1991 (5 років 9 місяців 9 днів) та з 16.03.1991 по 25.07.1994 (3 роки 4 місяці 9 днів) в Івано-Франківському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на посадах помічника бурильника та бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння відповідно;

з 05.02.1996 по 21.12.1999 (3 роки 10 місяців 17 днів) бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 6 розряду в Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Об`єднання «Західукргеологія»;

з 10.01.2001 по 10.09.2001 (8 місяців 1 день) бурильником 6 розряду експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурнефть»;

з 17.09.2001 по 10.01.2002 (3 місяці 4 дні) буровим майстром по капітальному ремонту свердловин в Калуській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства «Західукргеологія»;

з 16.02.2002 по 28.02.2002 (13 днів) бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 6 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Интернеф-тегазсервис»;

з 01.03.2002 по 09.02.2003 (11 місяців 9 днів) бурильником 6 розряду експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ-Сервіс»;

з 04.11.2003 по 09.07.2004 (8 місяців 28 днів) бурильником 6 розряду в Закритому акціонерному товаристві виробничо-дослідного об`єднання «Регіон»;

з 13.08.2005 по 24.10.2005 (2 місяці 12 днів) бурильником 6 розряду капітального ремонту свердловин в Акціонерному товаристві «Белорусское УПНП и КРС»;

з 26.10.2005 по 31.08.2006 (10 місяців 6 днів) бурильником 6 розряду капітального ремонту свердловин на нафту та газ в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт»;

з 15.09.2006 по 02.01.2007 (3 місяці 19 днів) бурильником 5 та 7 розрядів експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват»;

з 10.01.2007 по 17.07.2007 (6 місяців 8 днів) бурильником 7 розряду експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть»;

з 18.07.2007 по 31.12.2007 (5 місяців 14 днів) інженером по глинистим розчинах в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть»;

з 01.01.2008 по 31.01.2009 (1 рік 1 місяць) інженером по бурінню в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть»;

з 01.02.2009 по 28.12.2009 (11 місяців) майстром бурової в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть»;

з 27.02.2010 по 31.08.2010 (6 місяців 2 дні) майстром бурової в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг»;

з 01.03.2012 по 21.09.2013 (1 рік 6 місяців 21 день) керівником проекту в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурова Сервісна Компанія 1»;

з 23.09.2013 по 12.10.2017 (4 роки 20 днів) начальником цеху в інженерно-технічному відділі Товариства з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь»;

з 18.10.2018 по 05.08.2019 (1 рік 6 місяців 21 день) начальником виробництва в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВышТрансБур Сервис».

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував у повному обсязі вказані періоди роботи позивача до його загального страхового стажу.

Так, як слідує із розрахунку стажу позивача, доданого позивачем до позову, до страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди його роботи: у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» - з 26.10.2005 по 31.08.2006 (10 місяців 6 днів); у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» - з 15.09.2006 по 02.01.2007 (3 місяці 19 днів); у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» - з 01.02.2009 по 28.12.2009 (11 місяців); у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» - з 27.02.2010 по 31.08.2010 (6 місяців 2 дні); у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» - з 23.09.2013 по 12.10.2017 (4 роки 20 днів).

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як таке, до якого звертався позивач із заявами про призначення пенсії та від якого супровідними листами отримував протиправні рішення про відмову у призначенні пенсії, слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказані періоди роботи, оскільки такі підтверджуються, як вже зазначено, як основним первинним документом - трудовою книжкою, так й іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Стосовно не зарахування позивачу пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком по Списку №2, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі №159/4178/16-а.

При цьому слід звернути увагу на неправильне трактування законодавства та введення суду в оману Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а саме його представником - в.о. начальника Головного управління Зоряною Панас. Так, остання у відзиві від 24.08.2022 за №0900-0903-9/28911, пославшись на постанову Верховного Суду від 12.07.2019 по справі №348/2182/16-а, зазначила, що основним документом, який уточнює шкідливі умови праці і є визначальним у визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах, є уточнююча довідка з підприємства, на якому працівник працював на пільгових посадах, передбачених Списком №2. Однак, суд констатує та наголошує, що Верховним Судом у постанові від 12.07.2019 по справі №348/2182/16-а такого висновку не зроблено. Більше того, у вказаній постанові Судом із посиланням на судову практику, про яку вже згадано вище (постанови Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17) висловлена зовсім протилежна позиція, яка полягає якраз у тому, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. При цьому, Верховний Суд зазначив, що «враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що наявність атестації робочого місця в даному випадку не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів в трудовій книжці, які підтверджують факт роботи позивача на посаді, яка передбачена в Списку №2 та характер роботи, яка за постановою КМ СРСР від 26.01.1991 за №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, дає підстави для призначення пільгової пенсії». Тобто, Верховний Суд у постанові від 12.07.2019 по справі №348/2182/16-а дійшов висновку, що записи в трудовій книжці підтверджують факт роботи позивача на посаді, яка передбачена в Списку №2.

Аналогічно і в межах даної адміністративної справи №300/3266/22, наявна трудова книжка позивача із наявними всіма необхідними записами про підтвердження пільгового стажу позивача.

Крім того, варто звернути увагу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на те, що за наслідками розгляду справи №348/2182/16-а, на яку вона посилається, постановою від 12.07.2019 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 та залишено в силі постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2016, якою зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області включити до пільгового стажу позивача період роботи з 22.08.1992 по 15.02.1995 на посаді майстер будівельно-монтажного цеху, яка передбачена Списком №2, саме на підставі записів трудової книжки.

Варто зазначити, що відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися у дужках.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В трудовій книжці позивача зазначено наступні періоди роботи, які відносяться до пільгового стажу згідно Списку №2:

в Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Об`єднання «Західукргеологія» на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 6 розряду за період роботи з 05.02.1996 по 21.12.1999;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурнефть» на посаді бурильника 6 розряду експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ за період роботи з 10.01.2001 по 10.09.2001;

в Калуській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» на посаді бурового майстра по капітальному ремонту свердловин за період роботи з 17.09.2001 по 10.01.2002;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Интернеф-тегазсервис» на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ 6 розряду за період роботи з 16.02.2002 по 28.02.2002;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ-Сервіс» на посаді бурильника 6 розряду експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ за період роботи з 01.03.2002 по 09.02.2003;

в Закритому акціонерному товаристві виробничо-дослідного об`єднання «Регіон» на посаді бурильника 6 розряду за період роботи з 04.11.2003 по 09.07.2004;

в Акціонерному товаристві «Белорусское УПНП и КРС» на посаді бурильника 6 розряду капітального ремонту свердловин за період роботи з 13.08.2005 по 24.10.2005;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» на посаді бурильника 6 розряду капітального ремонту свердловин на нафту та газ за період роботи з 26.10.2005 по 31.08.2006;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» на посаді бурильника 5 та 7 розрядів експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ за період роботи з 15.09.2006 по 02.01.2007;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» на посадах бурильника 7 розряду експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, інженера по глинистим розчинах, інженера по бурінню, майстра бурової за період роботи протягом 2007-2009 років;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» на посаді майстра бурової за період роботи з 27.02.2010 по 31.08.2010;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурова Сервісна Компанія 1» на посаді керівника проекту за період роботи з 01.03.2012 по 21.09.2013;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» на посаді начальника цеху в інженерно-технічному відділі за період роботи з 23.09.2013 по 12.10.2017;

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВышТрансБур Сервис» на посаді начальника виробництва за період з 18.10.2018 по 05.08.2019.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Посади, які обіймав позивач за спірні періоди були передбачені Списками, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, від 16.01.2003 за №36, від 24.06.2016 за № 461, які були чинні на період його роботи.

Крім того, вказане підтверджується:

1) довідкою про підтвердження наявного трудового стажу (пільгового стажу за Списком №2) для призначення пенсії ПАТ «Укрнафта» від 24.05.2022 за №01/01/10/05/02/02 285;

2) довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 18.04.2018 за №01/01/09/07/01/02-60;

3) архівними довідками від 13.07.2018 за №1632, від 13.07.2018 за №1632/2, від 23.07.2018 за №1756, від 23.07.2018 за №1756/3;

4) уточнюючою довідкою ТзОВ «КНГ-Сервис» про особливий характер робіт та умови праці від 26.10.2018 за №74;

5) довідкою ТзОВ «КНГ-Сервис» про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.10.2018 за №757;

6) довідкою АТ «Белорусское УПНП и КРС» від 04.06.2021 за №783;

7) архівними довідками від 30.10.2018 за №558 Ж/01, від 30.10.2018 за №558 Ж/03, від 30.10.2018 за №558 Ж/01;

8) довідкою ТзОВ «Варьеган-Ремонт» від 17.08.2006 за №363;

9) довідками ТзОВ «ЗапСиббурнефть» від 18.11.2012 за №023/12, №019/12, №020/12, №021/12, №022/12;

10) довідками ТзОВ «Буринжениринг» від 18.11.2012 за №018/12, №017/12;

11) довідкою ТзОВ «Бурова Сервісна Компанія 1» від 22.09.2013 за №186/13;

12) довідкою ТзОВ «ВышТрансБур Сервис» від 05.08.2019 за №69;

Відтак, враховуючи, що відомості про роботу позивача на посадах, віднесених до Списку №2, підтверджені записами в трудовій книжці та додатковими документами, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував вказані періоди роботи позивача до його пільгового стажу.

Крім того, суд погоджується із позивачем, що абсурдним являється те, що кожного разу пенсійним органом враховувався різний як загальний страховий стаж, так і пільговий. З цього приводу суд зазначає про помилковість посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві від 19.08.2022 за №1500-0903-9/84030, який надійшов до суду 22.08.2022, щодо відсутності підстав врахувати до пільгового стажу період роботи з 06.06.1985 по 15.03.1991 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, з посиланням на те, що така посада відсутня в розділі XII Списку №2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, оскільки:

по-перше, посада помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ передбачена розділом XII Списку №2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;

по-друге, рішенням пенсійного органу від 03.06.2022 за №81 вже враховано такий стаж до пільгового стажу позивача, що відображено і в розрахунку стажу позивача, доданого позивачем до позову, а також підтверджено необхідність зарахування такого стажу представником Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у відзиві від 21.09.2022.

Більше того, суд зазначає, що оскілки період роботи ОСОБА_1 з 06.06.1985 по 15.03.1991 на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ згідно згаданого розрахунку врахований відповідачем до пільгового стажу позивача, такий період не є спірним в межах даної справи, про що позивачем зазначено в позові.

Слід зазначити, що більшість підприємств, в яких працював позивач, знаходиться на території російської федерації. Відтак, поряд з нормами національного законодавства, підлягають застосуванню норми міжнародних договорів.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (пп. 13, п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280).

У ст. 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (дата підписання: 14.01.1993) вказано, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. При цьому, згідно зі ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (ст. 5). Згідно з ч. 2 ст. 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. При цьому, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію (ст. 10 Угоди).

З системного аналізу наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений сторонами.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача в Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Об`єднання «Західукргеологія» з 05.02.1996 по 21.12.1999; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурнефть» з 10.01.2001 по 10.09.2001; в Калуській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» з 17.09.2001 по 10.01.2002; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Интернеф-тегазсервис» з 16.02.2002 по 28.02.2002; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ-Сервіс» з 01.03.2002 по 09.02.2003; в Закритому акціонерному товаристві виробничо-дослідного об`єднання «Регіон» з 04.11.2003 по 09.07.2004; в Акціонерному товаристві «Белорусское УПНП и КРС» з 13.08.2005 по 24.10.2005; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» з 26.10.2005 по 31.08.2006; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» з 15.09.2006 по 02.01.2007; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» з 10.01.2007 по 17.07.2007, з 18.07.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2009, з 01.02.2009 по 28.12.2009; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» з 27.02.2010 по 31.08.2010; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурова Сервісна Компанія 1» з 01.03.2012 по 21.09.2013; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» з 23.09.2013 по 12.10.2017; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВышТрансБур Сервис» з 18.10.2018 по 05.08.2019, до пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах Як наслідок, такий стаж підлягає зарахуванню до пільгового стажу ОСОБА_1 , з огляду на вищенаведені приписи Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Щодо посилань відповідачів на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 20 Закону України №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи слугувала, в тому числі, відсутність інформації щодо сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Як наслідок, суд констатує про безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків, а також про безпідставність посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві з цього приводу на постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі №300/1828/21 та від 08.07.2022 по справі №300/3542/21 та не бере їх до уваги, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів відповідачів про відсутність документів, які підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення, суд зазначає таке.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 за №41.

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим органом і працівником у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства.

Жодні причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови в зарахуванні відповідного стажу позивачеві, оскільки особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації.

Отже, проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

Велика Палата Верховного Суду у даній постанові зазначила, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у справі).

Таким чином, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Щодо доводів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - в.о. начальника Головного управління Зоряни Панас про те, що підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення показаннями свідків законодавством не передбачено, суд вважає за необхідне зазначити, що вказаного питання позивачем не порушено згідно заявленого адміністративного позову та таке не є предметом доказування. Однак, суд звертає увагу, що у відзиві від 24.08.2022 за №0900-0903-9/28911 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сама ж посилається на норми Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2006 за №18-1, згідно пункту 2 якого дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали:

? на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України;

? на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

? на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років;

? у період до 01.01.2004 на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи.

При цьому, відповідно до приписів пункту 11 вказаного Порядку, для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Пунктом 12 вказаного Порядку передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду України надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи. Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, територіальний орган Пенсійного фонду України запрошує та опитує свідка. Якщо свідок проживає (перебуває) в іншій адміністративно-територіальній одиниці України, ніж та, в якій проживає (перебуває) заявник, територіальний орган Пенсійного фонду України звертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання (перебування) свідка для його опитування.

Таким чином, суд констатує про неправильність та безпідставність тверджень представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про те, що підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення показаннями свідків законодавством не передбачено та як наслідок, такі твердження суд розцінює як введення суду в оману.

Не враховує також суд посилання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області і на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.01.2022 по справі №200/14484/21, оскільки, як уже зазначено вище, відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Більше того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, дане рішення оскаржене до суду першої інстанції, яке не винесло остаточного рішення, тобто згадане рішення навіть не набрало законної сили.

Щодо доводів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на те, що позивач, згідно абз. 1 п. 1.9 Порядку №22-1, не скористався правом на подання додаткових документів щодо підтвердження стажу роботи в строк, передбачений Законом, суд зазначає наступне.

Так, зміст норми, на яку відповідач послався у відзиві від 21.09.2022, передбачений не першим абзацом, а абзацом четвертим п. 1.9 Порядку №22-1. Крім того, відповідно до вказаної норми, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити такі висновки:

по-перше, пенсійний орган письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково тільки у тому випадку, коли до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи. Однак, як уже встановлено і зазначено судом вище, позивачем до заяви про призначення пенсії було додано всі необхідні документи, в тому числі і основний документ - трудову книжку з усіма необхідними записами у ній;

по-друге, якщо навіть гіпотетично припустити, що особа не додала всі необхідні документи до заяви про призначення пенсії, то в такому випадку пенсійний орган письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Однак, в даному випадку жодного подібного повідомлення позивачу зі сторони пенсійного органу не надходило.

Крім того, суд звертає увагу на довільне та неправильне трактування представником Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вимог пункту 10 Порядку №383. Так, остання у відзиві від 21.09.2022 відмітила, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці згідно з пунктом 10 Порядку №383 подаються: трудова книжка із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи; виписка із наказу по підприємству про проведення атестації відповідного робочого місця; уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку №637. Однак, суд зазначає, що згідно із згаданим пунктом 10 Порядку №383, уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку №637, не є обов`язковою для подання. Так, подання такої довідки передбачено тільки у випадку відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. Разом із тим, як уже неодноразово зазначено судом, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи, які підтверджують його роботу на посадах зі шкідливими і важкими умовами праці. Більше того, позивачем відповідні уточнюючі довідки, як додатковий доказ його роботи на посадах зі шкідливими і важкими умовами праці, також були надані територіальним органам Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищенаведені висновки суду про те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача спірні періоди, страховий стаж позивача складає понад 25 років, з яких пільговий стаж роботи складає понад 12 років 6 місяців, тому на думку суду, останній має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.

Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Так, умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пільгової пенсії визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже, єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для ГУ ПФУ в Івано-Франківській області можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду при призначенні пенсії, буде визнання рішень суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зарахувати позивачу спірні періоди роботи як до загального так і до пільгового стажу, а також призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд також погоджується із позивачем, що додатковим доказом того, що тільки такий спосіб буде ефективним засобом правового захисту позивача у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є факт неодноразових протиправних дій органів Пенсійного фонду України стосовно відмови позивачу у призначені пільгової пенсії за Списком №2.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 45 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, зокрема, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , 55 років йому виповнилось 14.06.2018, та за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах із відповідною заявою та необхідними документами він первинно звернувся 05.01.2022, то відповідно із цієї дати позивачу слід призначити пенсію а віком на пільгових умовах.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність відмови пенсійного органу в призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 05.01.2022 з урахуванням вищезазначених періодів роботи, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягає солідарному та пропорційному стягненню сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 992,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії від 13.01.2022 за №81, від 07.04.2022 за №81 та від 03.06.2022 за №81.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ):

1) до загального періоди його роботи:

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» - з 26.10.2005 по 31.08.2006 (10 місяців 6 днів);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» - з 15.09.2006 по 02.01.2007 (3 місяці 19 днів);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» - з 01.02.2009 по 28.12.2009 (11 місяців);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» - з 27.02.2010 по 31.08.2010 (6 місяців 2 дні);

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» - з 23.09.2013 по 12.10.2017 (4 роки 20 днів).

2) до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи:

у Стрийській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Об`єднання «Західукргеологія» з 05.02.1996 по 21.12.1999;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурнефть» з 10.01.2001 по 10.09.2001;

у Калуській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» з 17.09.2001 по 10.01.2002;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Интернеф-тегазсервис» з 16.02.2002 по 28.02.2002;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КНГ-Сервіс» з 01.03.2002 по 09.02.2003;

у Закритому акціонерному товаристві виробничо-дослідного об`єднання «Регіон» з 04.11.2003 по 09.07.2004;

у Акціонерному товаристві «Белорусское УПНП и КРС» з 13.08.2005 по 24.10.2005;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Варьеган-Ремонт» з 26.10.2005 по 31.08.2006;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спец УБР Уват» з 15.09.2006 по 02.01.2007;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть» з 10.01.2007 по 17.07.2007, з 18.07.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.01.2009, з 01.02.2009 по 28.12.2009;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг» з 27.02.2010 по 31.08.2010;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бурова Сервісна Компанія 1» з 01.03.2012 по 21.09.2013;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буровая Компания Сибирь» з 23.09.2013 по 12.10.2017;

у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВышТрансБур Сервис» з 18.10.2018 по 05.08.2019;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.01.2022 - з дня звернення за пенсією.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ).

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

відповідач 3 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ).

відповідач 4 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29000, ).

Суддя Главач І.А.