Справа № 160/3256/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/3256/22
(суддя Неклеса О.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі №160/3256/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 лютого 2022 року звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить:

- визнати протиправним нарахування та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-3192-0434 від 24.01.2022 р., на суму 21030,90 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача Єдиного соціального внесоку, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність шляхом виключення самостійно нарахованої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області заборгованості в сумі 21030,90 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідача не було законних підстав виставляти позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-3192-0434 від 24.01.2022 року, оскільки позивач з 13.05.2019 року припинила підприємницьку діяльність про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено відповідний запис, крім того позивач з 26.03.2018 року офіційно працевлаштована та єдиний соціальний внесок за неї сплачує роботодавець. Також позивач зазначає про те, що раніше сформовані відповідачем вимоги №Ф-2927-56/343У від 15.02.2019 року на суму 18276,72 грн та №Ф-2927-56/434У на суму 2754,18 грн були скасовані судовими рішеннями ухваленими у справі №160/7466/19 та №160/12660/19.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3192-0434 від 24.01.2022 року в розмірі 10944 (десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 78 коп.

Зобов`язав Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення самостійно нарахованої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області заборгованості в сумі 10944 (десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 78 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем правомірно нараховано позивачу єдиний соціальний внесок за період 2017 рік та за І-й квартал 2018 року (тобто, до 26.03.2018 р. (дати офіційного працевлаштування позивача) на суму 10086,12 грн, оскільки позивач, маючи статус фізичної особи-підприємця, у 2017 році й до 25.03.2018 року не була працевлаштована, соціальний внесок не сплачувала, в той час як відповідач безпідставно нарахував позивачу ЄСВ за період ІІ-го, ІІІ-го, IV-го кварталів 2018 року та І-го кварталу 2019 року на загальну суму 10944,78 грн, оскільки відповідачем не доведено факт отримання позивачем доходу за ІІІ-ій і IV-й квартали 2018 року, за І-й квартал 2019 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог позивач оскаржила його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставами позову зазначено і те, що раніше сформовані відповідачем вимоги №Ф-2927-56/343У від 15.02.2019 року на суму 18276,72 грн та №Ф-2927-56/434У на суму 2754,18 грн були скасовані судовими рішеннями ухваленими у справі №160/7466/19 та №160/12660/19.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 24.01.2022 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-3192-0434, згідно з якою заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску станом на 31.12.2021 року становить 21030,90 грн (а.с.8).

Так, у наданому до суду першої інстанції відзиві відповідач зазначив, що в період з 11.09.2014 року по 13.05.2019 року позивач обліковувалась на загальній системі оподаткування та згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ФОП ОСОБА_1 була платником єдиного внеску.

Спірна вимога за №Ф-3192-0434 від 24.01.2022 року на суму 21030,90 грн включає в себе заборгованість за період з 2017 року по І-й квартал 2019 року:

- за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., строк сплати до 09.02.2018 року;

- за І-й квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.04.2018 року;

- за ІІ-й квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.07.2018 року;

- за ІІІ-ій квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.10.2018 року;

- за IV-й квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., строк сплати до 19.01.2019 року;

- за І-й квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., строк сплати до 19.04.2019 року (а.с.48 зворот).

Законність і обґрунтованість вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3192-0434 від 24.01.2022 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 р., який набрав чинності з 01.01.2011 р., зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464), визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до зазначеної норми, позивач на момент виникнення спірних правовідносин був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що в період з 11.09.2014 року по 13.05.2019 року позивач обліковувалась на загальній системі оподаткування та згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 була платником єдиного внеску.

При цьому, відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 (в редакції, до 2016 року включно) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 р. (далі - Закон №1774) внесено зміни до Закону №2464, які набули чинності з 01.01.2017 р., зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин прийняття оскаржуваної вимоги) встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4(крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),5та5-1частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином з 01.01.2017 року підлягав обов`язковій сплаті фізичними особами-підприємцями єдиний внесок незалежно від того, чи було отримано такою особою дохід (прибуток).

Тобто, позивач з 01.01.2017 року була зобов`язана сплачувати єдиний внесок незалежно від того, чи було отримано нею дохід (прибуток).

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, згідно з записами у трудовій книжці позивача

- 26.03.2018 року позивач була прийнята на роботу до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на посаду юрисконсульт 2-ої категорії юридичного відділу підприємства;

- 25.08.2020 року позивача переведено на посаду юрисконсульта 1-ої категорії юридичного відділу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Відомостей щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи на вказаному підприємстві трудова книжка позивача станом на дату її звернення до суду із позовом не містить (а.с.35-43).

Згідно з даними довідки ОК-5, сформованої щодо позивача судом встановлено, що у 2017 році та по 25.03.2018 року (включно) позивач не була працевлаштована, соціальний внесок не сплачувала (а.с.30-34).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, висновки якого, у відповідності до положень частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону України №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС (ДПС) і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Враховуючи те, що позивач з 26.03.2018 року є найманим працівником, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок з цієї дати.

При цьому, враховуючи те, що з 01.01.2017 року єдиний внесок підлягав обов`язковій сплаті фізичними особами-підприємцями незалежно від того, чи було отримано такою особою дохід (прибуток) суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача обов`язку щодо сплати такого внеску за період 2017 рік та за І-й квартал 2018 року, тобто, до 26.03.2018 року.

Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставами позову зазначено і те, що раніше сформовані відповідачем вимоги №Ф-2927-56/343У від 15.02.2019 року на суму 18276,72 грн та №Ф-2927-56/434У на суму 2754,18 грн були скасовані судовими рішеннями ухваленими у справі №160/7466/19 та №160/12660/19, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З тексту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі №160/7466/19 вбачається, що судовим рішенням скасовано вимогу №Ф-2927-56/343У від 15.02.2019 року на суму 18276,72 грн зважаючи на те, що позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за неї нараховував та сплачував її роботодавець.

З тексту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі №160/12660/19 вбачається, що судовим рішенням скасовано вимогу №Ф-2927-56/434У на суму 2754,18 грн зважаючи на те, що позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за неї нараховував та сплачував її роботодавець.

Враховуючи те, що застрахованою особою позивач є з 26.03.2018 року і єдиний внесок за неї нараховував та сплачував її роботодавець саме з цієї дати, суд апеляційної інстанції вважає посилання позивача на ці судові рішення є безпідставними, так як у цій справі, встановлено обов`язок позивача по сплати такого внеску за період 2017 рік та за І-й квартал 2018 року, тобто, до 26.03.2018 року.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі №160/3256/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко