Справа № 340/1434/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1434/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року в адміністративній справі №340/1434/22 (головуючий суддя першої інстанції Жук Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправними дії і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 16.02.2022 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому просив:

- визнати дії ГУ ПФУ у Кіровоградській області протиправними та скасувати рішення від 09.12.2021 року № 35 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Кіровоградській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року, з 06.03.1995 року по 31.12.1995 року та з 01.01.1997 року по 01.08.1999 року, які дають право на призначення пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Кіровоградській області призначити йому з 24.09.2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що листом від 17.12.2021 року ГУ ПФУ у Кіровоградській області повідомило, що заява про призначення пенсії від 08.12.2021 року №12924 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням від 09.12.2021 року №35 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.12.2021 року №35, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01 січня 1997 року по 01 серпня 1999 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.12.2021 року №12924 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Скаржник вказує, що ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на призначення пенсії за віком мають після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років. Відповідно до наданих документів до страхового стажу позивача не зараховано період роботи у фермерському господарстві з 01.01.1997 року по 01.08.1999 року, оскільки цей період зараховується до страхового стажу тільки при сплаті страхових внесків до ПФУ конкретно за дану особу. За результатом розгляду поданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 9 місяців 11 днів, що недостатньо для призначення пенсії.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 8-9).

08.12.2021 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с.18).

Головне управлінням ПФУ у Кіровоградській області листом від 17.12.2021 року №1100-0304-8/53965 повідомило, що заява про призначення пенсії від 08.12.2021 року розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням від 09.12.2021 року №35 відмовлено в призначенні пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж 27 років 9 місяців 11 днів (а.с.17).

Підставою відмови в рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зарахована робота в фермерському господарстві за період з 01.01.1997 року по 01.08.1999 року, оскільки цей період зараховується до страхового стажу тільки при сплаті страхових внесків до ПФУ конкретно за дану особу. У зв`язку з відсутністю підтверджень сплати страхових внесків до ПФУ за позивача роботодавцями позивачу відмовлено у зарахуванні страхового стажу за вказаний період (а.с.17 на звороті).

Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. Держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав. З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд зобов`язані ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача від 08.12.2021 року №12924 про призначення пенсії за віком.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 1 статті 21 Закону №1058 передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №1058 на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 28.12.1981 року у спірний період:

12.31.1996 року звільнений по переводу у фермерське господарство «Удай» відповідно до ст.36 п.3 КЗоТ України;

01.01.1997 року прийнятий на посаду водія по переводу з фірми «Автобан» ООО;

01.08.1999 року звільнений за згодою сторін відповідно до ст.36 п.1 КЗоТ України (а.с.10-12).

Вказані записи виконано без перекреслень та виправлень, у чіткій послідовності та відповідності до дати, завірені підписом та печаткою роботодавця.

Зауважень щодо повноти та правильності записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем в рішенні про відмову в призначенні пенсії не зазначено, судам першої та апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність у Реєстрі застрахованих осіб відомостей про позивача за вказаний період зумовлене неналежним виконанням підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Таким чином, внаслідок невиконання фірмою «Автобан» ООО обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Колегія суддів зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права викладена Верховним Судом в постановах від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №482/434/17, від 27.02.2019 року у справі №638/5795/17.

Отже, фірмою «Автобан» ООО невиконано обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України, а відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача зазначений вище період, як правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

Крім того, дослідивши спірне рішення пенсійного органу, колегія суддів дійшла висновку, що воно суперечить приписам частини 2 статті 2 КАС України, оскільки не містить обгрунтувань на підставі яких доказів (матеріалів, документів) пенсійний орган дійшов висновку про відсутність підтверджень сплати роботодавцями позивача страхових внесків до ПФУ.

Зазначене не є формальними і незначними недоліками, оскільки особа, відносно якої приймається рішення про відмову в призначенні пенсії, повинна знати і розуміти, які причини такої відмови, які дії необхідно виконати для усунення причин, що зумовили таку відмову.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 січня 1997 року по 01 серпня 1999 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову в цій частині.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року в адміністративній справі №340/1434/22 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року в адміністративній справі № 340/1434/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак