Справа № 280/1572/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 вересня 2022 року Справа № 280/1572/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «КРАФТ» (69037, м. Запоріжжя, вул. Правди, буд.29) до Запорізької митниці (відокремлений підрозділ Держмитслужби України) (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд.12) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «КРАФТ» (далі позивач) до Запорізької митниці (відокремлений підрозділ Держмитслужби України) (далі відповідач), у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості №UA112080/2021/000083/2 від 21 грудня 2021 року, прийняте Запорізькою митницею, яка є відокремленим підрозділом Держмитслужби України, за результатами перевірки митної декларації № UA/112080/2021/015127 від 20 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовна заява обґрунтована тим, що ненадання декларантом запитуваних додаткових документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Разом з тим, вказує, що до митного органу надано всі необхідні документи які підтверджують митну вартість задекларованого товару.

У позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вх №.14763 від 29 березня 2022 року), відповідно до якого зазначає, що в поданих позивачем до митного оформлення документах на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару виявлено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи. Однак, декларантом не надано додаткових документів, що в свою чергу не дає можливість визначити митну вартість. Враховуючи, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, підстави для оформлення товару за визначеною ним митною вартістю були відсутні, що зумовило прийняття Митницею оскаржуваних рішень.

У відзиві просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи справу по суті, суд встановив наступне.

01 червня 2021 року між ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КРАФТ» (покупець) та публічним акціонерним товариством «Новолипецький металургійний комбінат» (продавець) укладено Контракт на поставку металопродукції № 150/804-21-207274 від 01.06.2021 відповідно до умов пункту 1.1 якого, продавець за наявності оплати зобов`язується відвантажити, а покупець сплатити та прийняти металопродукцію відповідно до щомісячно узгоджуваних сторонами специфікаціями (замовленнями на постачання продукції), які є невід`ємною частиною Контракту.

Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що ціна продукції визначається щомісячно узгоджуваними Сторонами Специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Контракту. За п. 2.3 Контракту розрахунки за продукцію здійснюються покупцем платіжними дорученнями у порядку попередньої оплати продукції що підлягає відвантаженню. Згідно п. 3.3. Контракту продукція відвантажується залізничним транспортом вантажною швидкістю на умовах постачання DAP (станція прикордонного переходу Російської Федерації), СРТ (станція призначення) або автотранспортом Покупця на умовах постачання FСА (Липецьк) відповідно до Інкотермс-2010, що визначається Сторонами у специфікаціях що щомісяця узгоджуються.

Сторони підписали Специфікація №1 до Контракту № 150/804-21-207274, в якому зокрема погоджено перелік товарів та їх вартість, а також умови постачання, строки постачання та порядок оплати.

Позивачем до митного контролю та митного оформлення 20 грудня 2021 року надіслано засобами електронного зв`язку згідно статті 257 Митного кодексу України митну декларацію (МД) в режимі IM 40, якій присвоєно N UA112080/2021/015127 на товар: "Плоский прокат з вуглецевої сталі, завширшки 600 мм або більше, холоднокатаний у рулонах, без подальшого оброблення, завтовшки 0,4мм, 045мм: Сталь холоднокатана тонколистова у рулонах 08пс, ГОСТ 16523-97: 0,4x1000мм - 24,510т, плавка №2124165,2124165,2124168 Хім. аналіз: С - 0,08-0,09%,Sі - 0,031- 0,06%, Mn - 0,38-0,39%, S - 0,017-0,022%, Р - 0,013-0,021%, Аl- 0,04-0,041% , Ті - 0,001%, Сu- 0,05%. Сталь холоднокатана тонколистова у рулонах 08пс, ГОСТ 16523-97: 0,45x1000мм - 24,190т, плавка №2124171,2124173 Хім. аналіз: С - 0,07-0,08%,Sі - 0,014- 0,027%, Mn - 0,35-0,4%, S - 0,022%, Р - 0,011-0,019%, Аl- 0,038-0,039% , Сu- 0,04-0,06%. Виробник - ПАТ "Новолипецький металургійний комбінат (ПАТ «НЛМК»)".

До МД N UA112080/2021/015127 для митного оформлення товару надано:

- Сертифікат якості (Certificate of quality) №199495 від 09 грудня 2021 року;

- Сертифікат якості (Certificate of quality) №199497 від 09 грудня 2021 року;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №993733 від 10 грудня 2021 року;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №993734 від 10 грудня 2021 року;

- Залізнична накладна (ЦІМ/УМВС) №31843282 від 10 грудня 2021 року;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №210 від 25 жовтня 2021 року;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01 червня 2021 року;

- Специфікація №1 від 15 жовтня 2021 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) № 150/804-21-207274 від 01 червня 2021 року;

- Договір про надання послуг митного брокера №20/19 від 18 грудня 2019 року;

- Переписка про ціни;

- Товарна накладна № від 10 грудня 2021 року;

- Фото від 20 грудня 2021 року;

- Копія митної декларації країни відправлення №10131010/101221/3021456 від 10 грудня 2021 року.

У зв`язку з тим, що у митниці виникли зауваження до наданих документів до митного оформлення товару, декларанту повідомлено, що згідно вимог частини 3 статті 53 МКУ протягом 10 календарних днів необхідно надати (за наявності) додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Представником позивача надане повідомлення, що відповідно до пункту 3 статті 53 Митного кодексу України інші документи протягом 10 календарних днів надаватись не будуть.

При визначенні митної вартості товару, відповідачем, враховуючи вимоги статті 59 МКУ використана наявна в митниці інформація щодо ідентичних товарів за методом 2А) (з розрахунку 103446,7 рос. руб/т за МД №UA807020/2021/007717 від 02 вересня 2021 року).

Таким чином, визначена митна вартість товарів ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до поставки товару, ввезеного у співставних обсягах на комерційних умовах DAP.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA112080/2021/000083/2 від 21 грудня 2021 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2021/000463.

Позивач не погоджуючись з прийнятими рішеннями митницею, звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, МК України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Підпунктом 1 частини 1 статті 57 (Глави 9) МК України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, є визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Всі перелічені документи були надані позивачем.

В той же час відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз даної норми, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію відповідача при перевірці митної вартості імпортованих товарів, дає підстави зробити висновок, що зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Зазначені відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA112080/2021/000083/2 від 21 грудня 2021 року розбіжності, не впливають на правильність визначення митної вартості товару.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації від 20 грудня 2021 року №UA112080/2021/015127 митної вартості товару були подані документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності визначення митної вартості товару митним органом встановлені наступні розбіжності у поданих документах, зокрема:

- в гр.70 банківського платіжного документа від 25 жовтня 2021 року №210 відсутнє посилання на Специфікацію №1 від 15 жовтня 2021 року, яка є невід`ємною частиною контракту від 01 червня 2021 року №150/804-21-207274. Сума платіжного документу складає 13475656,80 руб., натомість сума специфікації №1 від 15.10.2021 складає 13476736,80 руб. Окрім того, даний платіжний документ не містить відміток банківської установи щодо підтвердження факту оплати даної суми на рахунок виробника. Враховуючи вищезазначене, наданий банківський платіжний документ від 25.10.2021 №210 не може розглядатись як такий, що підтверджує заявлений рівень митної вартості товарів.

- відповідно до пункту 1.2 Доповнення №1 від 01 червня 2021 року до контракту від 01 червня 2021 року № 150/804-21-207274 зазначено що «В случае превышения срока оборота Вагонов (п.1.1.2) Покупатель уплачивает Продавцу неустойку, размер которой по состоянию на 2020 год составляет...», проте в гр.23 «Сплата провізних платежів» ЦІМ/УМВВС від 09.12.2021 № 1833876 зазначено, оплата здійснена ПАО «НЛМК» та «грузополучатель», що не дає змоги зрозуміти ким здійснювалась оплата за перевезення. Договірні відносини між зазначеними підприємствами митному органу не відомі.

Суд не погоджується із вказаними доводами митного органу, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 22.1 частини 1 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (який діяв на дату здійснення платежу) ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за допомогою платіжного доручення.

Відповідно до пункту 1.30 частини 1 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення є розрахунковим документом, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як визначає пункт 1.4 Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року №216 (яке було дійсним на дату здійснення платежу) платник має право надсилати платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах до уповноваженого банку як у паперовій формі, так і у формі електронного розрахункового документа за допомогою систем дистанційного обслуговування "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо (якщо це визначено в договорі банківського рахунку або в окремому договорі з платником).

Згідно з пунктом 2.1. Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року №216 платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити такі реквізити:

- код платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах відповідно до Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31 грудня 1998 року № 1024;

- назву документа - "Платіжне доручення в іноземній валюті" або "Платіжне доручення з іноземній валюті або банківських металах":

- номер платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах (може містити цифри та літери);

- дату складання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами);

- найменування та місцезнаходження уповноваженого банку, що обслуговує платника (назви країни і міста);

- повне або скорочене найменування платника, що збігається з найменуванням платника, яке заявлене ним у картці зі зразками підписів та відбитка печатки [для фізичної особи - прізвище, ім`я, по батькові (якщо воно є) і документ, що посвідчує особу (серія (за наявності), номер, дата, ким виданий, адреса за місцем проживання)], його місцезнаходження (назви країни і міста);

- номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, з якого здійснюється переказ коштів або банківських металів;

- цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (далі - Класифікатор);

- суму переказу або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою);

- суму переказу або масу банківських металів у тройських унціях і назву іноземної валюти або виду банківського металу словами;

- найменування одержувача (далі - бенефіціар) [для бенефіціара - фізичної особи - прізвище, ім`я, по батькові (якщо воно є)], його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) та номер рахунку [або номер міжнародного банківського рахунку (IBAN)], на який перераховуються кошти або банківські метали (для бенефіціара - фізичної особи, який не має рахунку, цей реквізит може не заповнюватися); найменування та місцезнаходження банку бенефіціара;

- комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) уповноваженого банку й інших банків за переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або бенефіціара (BEN), або платника та бенефіціара (SHA), надається право уповноваженому банку утримувати комісійну винагороду без платіжного доручення платника;

- призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави); код операції (чотири символи) за стандартною класифікацією платіжного ба.іанс/ (заповнюється платником або уповноваженим банком, що його обслуговує);

- код країни бенефіціара (три символи) відповідно до його місцезнаходження або країни реєстрації (заповнюється платником або уповноваженим банком, що його обслуговує);

- ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово "відмова");

- підписи відповідальних осіб платника та відбиток печатки (за наявності), які заявлені ним у картці зі зразками підписів і відбитка печатки. У разі подання електронного розрахункового документа відповідальні особи платника. які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, накладають електронний(і) цифровий(і) підпис(и);

- резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та бенефіціара резидентиісгь словами резидент" чи "нерезидент" під час переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України.

Отже, як вбачається з приписів Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року №216 для чинності платіжного доручення, наданого до банківської установи у електронному вигляді наявність відміток банківської установи не є обов`язковою умовою.

Наявність в платіжному документі в іноземній валюті від 25 жовтня 2021 року відомостей про суму коштів, яка перерахована за товар, найменування цього товару та чітке посилання на номер і дату контракту (в графі призначення платежу вказано за холоднокатаний металопрокат по контракту 150/804-21-207274 від 01 червня 2021 року), дає можливість в повній мірі ідентифікувати товар.

Позивачем до митного оформлення надана митна декларація, яка містила узгоджену сторонами вартість товару. Правильність розрахунків в якій підтверджується іншими товаросупровідними документами, наданими митному органу: рахунком-фактурою (інвойсом) №993733 від 10 грудня 2021 року, рахунком-фактурою (інвойсом) №993734 від 10 грудня 2021 року, залізничною накладною (ЦІМ/УМВС) №31843282 від 10 грудня 2021 року, товарною накладною № від 10 грудня 2021 року; копією митної декларації країни відправлення №10131010/101221/3021456 від 10 грудня 2021 року.

За специфікацією №1 до Контракту № 150/804-21-207274, інвойсів №993733 від 10 грудня 2021 року та №993734 від 10 грудня 2021 року постачання товарів здійснюється на умовах DAP (Delivered at Place) Соловей-Тополі відповідно до правил Інкотермс 2010.

За умовами постачання Delivered at Place, скорочено DAP (Постачання в місці призначення) (відповідно до умов (термінів) Інкотермс) продавець виконує своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надає покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

Таким чином, за умовами контракту вартість транспортування товарів до станції Соловей, яка є прикордонним переходом з Україною, оплачується постачальником. Зазначене підтверджується п. 22, 23 залізничної накладної (ЦІМ/УМВС) №31843282 від 10 грудня 2021 року. Згідно пункту 2 частини 11 статті 58 Митного кодексу України витрати на транспортування після ввезення до митної вартості не включаються.

Посилання відповідача на передбачені додатками до контракту санкцій за порушення обігу вагонів не можуть бути використані митним органом, як підстава для коригування митної вартості імпортованих товарів, оскільки застосування зазначених санкцій до позивача та фактична їх сплата, щоб покладало на позивача обов`язок включити суми сплачених санкцій до митної вартості, відповідачем не доведений.

Таким чином, позивачем визначено митну вартість товарів, пред`явлених до митного оформлення, відповідно до вимог статті 53 МК України та надано всі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості.

Відповідно до приписів частини 6 та частини 7 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

В прийнятому відповідачем Рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено висновок відповідача, що основний метод визначення митної вартості товарів не може бути застосовано тому, що подані документи містять розбіжності та неточності.

Проте, суд вважає, що позивач надав усі документи, які дозволяють чітко визначити митну вартість за основним (першим) методом без жодних суперечностей та неузгодженостей у числових значеннях контрактної вартості продукції.

Митниця не обґрунтувала того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

На думку суду, ненадання декларантом запитуваних додаткових документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності (постанова ВС від 05 грудня 2019 року у справі №826/3120/16, від 14 листопада 2019 року у справі №814/264/16 тощо).

Надаючи оцінку доводам митного органу, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Так, Верховний Суд у постанові від 23 липня 2019 року по справі №1140/3242/18 вказав на те, що «Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей…».

Вищезазначені обов`язки митним органом виконані не були. Докази іншого матеріали справи не містять.

Також слід звернути увагу на те, що Верховним Судом у Постанові від 04 вересня 2018 року у справі №818/1186/17 зазначено наступне: «...Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.».

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 27 липня 2018 року по справі N 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

Однак, оскаржувані рішення такої інформації не містить.

Отже, суд відхиляє посилання митниці на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі відомості даної системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Щодо інших посилань відповідача викладених у відзиві, то вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, пункту 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КРАФТ» (Україна, 69037, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Правди, будинок 29, ) до Запорізької митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005647, 69041, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. С. Синенка, буд. 12) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості №UA112080/2021/000083/2 від 21 грудня 2021 року, прийняте Запорізькою митницею, яка є відокремленим підрозділом Держмитслужби України, за результатами перевірки митної декларації № UA/112080/2021/015127 від 20 грудня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ЗАПОРІЗЬКОЇ МИТНИЦІ на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «КРАФТ» судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 29 вересня 2022 року

Суддя Д.В. Татаринов