Справа № 160/13355/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
за участі секретаря судового засідання Ткач Л.А.
представника позивача Сліпець С.С.
представника відповідача Присенко О.Г.
розглянувши у підготовчому засіданні заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду у адміністративній справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» про стягнення податкового боргу, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА», в якому просить суд:
Адміністративний позов Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області не відповідав вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 01.09.2022 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надати докази в обгрунтування підстав такого пропуску.
Представник позивача на виконання ухвали суду від 01.09.2022 року надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду.
В обгрунтування означеної заяви, представник позивача посилається на те, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України. Тому, враховуючи запровадження карантину з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, із внесеними змінами було продовжено до 31.12.2021 року. Тобто, позивач вважає, що в даному випадку він не пропустив строк у 1095 днів, внаслідок його зупинення, з огляду на що просить суд поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень, які прийняті, зокрема, у 2016-2018 роках.
Крім того, представник позивача посилається на запровадження у країні воєнного стану з 24.02.2022 року, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду.
При цьому, приписами ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Тому, з метою з`ясування причин поважності пропуску строку в частині стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень, які були прийняті саме у 2016-2018 роках, суд дійшов висновку щодо відкриття провадження у даній справі та вирішення вказаної заяви на стадії підготовчого провадження.
З огляду на викладене, ухвалою суду від 12.09.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 26.09.2022 року о 10:00 год.
У судове засідання, призначене на 26.09.2022 року, з`явились представники позивача та відповідача.
Представник позивача підтримав заяву про поновлення строку звернення до суду у даній адміністративній справі та просив її задовольнити.
Представник відповідача залишив вирішення вказаної заяви на розсуд суду.
Суд, вивчивши доводи представника позивача, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду у цій справі, заслухавши думки учасників справи, проаналізувавши норми КАС України, прийшов до наступних висновків.
Суд зазначає, що в силу приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
При цьому, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Отже, адміністративне судочинство передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Так, положеннями пп. 20.1.34 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Строки давності та їх застосування встановлені статтею 102 ПК України.
Згідно п. 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (пп. 14.1.152 п. 14.1 статті 14 ПК України).
Тобто, за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий
обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.
У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).
Разом з тим, стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
Водночас, з даним позовом Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області звернулося лише 31.08.2022 року, тобто з пропуском 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
При цьому, вказані податкові повідомлення-рішення були вручені позивачу ще у 2016-2018 роках, що підтверджується відповідними відмітками у повідомленнях про вручення поштового відправлення.
На виконання ухвали суду від 01.09.2022 року позивач надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду.
Разом з тим, посилання позивача на Закон України від 13.05.2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 29.05.2020 року, а саме, п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, яким встановлено, що на період з 18 березня по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, встановлених ст. 102 ПК України, судом не береться до уваги, оскільки податковий борг виник у 2016-2018 роках на підставі вищевказаних податкових повідомлень-рішень, тобто, до внесення вищенаведених змін до ПК України.
Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежало виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача.
Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строку звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Також суд звертає увагу на те, що доказів, що пропуск строку на подання позовної заяви до суду у цій справі, зокрема, в частині стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих у 2016-2018 роках, зумовлений обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, позивач до заяви не надав. Суд вважає, що посилання позивача на запровадження карантину у країні не є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Так, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Суд зауважує, що у заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем взагалі не зазначено жодних обставин, або непереборних підстав, які б перешкоджали йому подати позовну заяву в межах встановленого строку звернення до суду. Крім того, в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих у 2016-2018 роках.
Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Щодо посилання представника позивача на запровадження у країні воєнного стану, суд зазначає наступне.
Так, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 року № 133/202 (затвердженим Законом України від 14.03.2022 року № 2119-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18.04.2022 року №259/2022 (затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ) продовжено строк д воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану Україні" від 17.05.2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнної стану в Україні" від 12.08.2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Згідно приписів статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
Суд звертає увагу, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд постійно здійснює правосуддя, а на території міста Дніпра військові дії не ведуться, міжміський і міський транспорт та поштовий зв`язок працюють, що дає об`єктивні можливості учасникам справи вчасно подати позов до суду.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, у рішеннях від 20.05.2010 року в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.
У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року в справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 44, 240, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду у адміністративній справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» про стягнення податкового боргу відмовити.
Копії ухвали направити учасникам справи.
Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 4 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 28.09.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька