Справа № 2а/0470/2706/12
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/2706/12
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача Єрунова О.В. не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії
21.02.2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання нечинним рішення винесеного 26 січня 2012 року про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку; зобов`язання прийняти рішення про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно винесено рішення про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, оскільки Податковий кодекс України не забороняє фізичним особам підприємцям, які здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами, перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи до завершення реорганізації державних податкових інспекції у Дніпропетровській області у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 року № 981.
Суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 року № 981 передбачено, що органи державної податкової служби, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, які утворюються згідно з цією постановою; крім того, згідно статті 55 КАС України суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони її правонаступником. Тому обставини викладені в клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не є обґрунтованими.
У матеріалах справи знаходяться заперечення відповідача, у яких останній заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи те, що абзацом четвертим підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, не можуть бути платниками єдиного податку.
У Податковому кодексі України поняття "видобуток, виробництво, реалізація дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння" не визначено. Терміни, що застосовуються у Податковому кодексі України і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами (ст. 5 Податковому кодексі України).
Законом, який визначає правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними".
Пунктом 1 статті 1 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" встановлено, що дорогоцінні метали це золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо). Дорогоцінне каміння це природні та штучні (синтетичні) мінерали у сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах).
Поняття "вироби з дорогоцінного металу" визначено в Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. N 244 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 25.03.2004 року за N 369/8968.
Так, виріб з дорогоцінного металу це будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений зі сплавів дорогоцінних металів (золота, срібла, платини, паладію), який використовується як прикраса або предмет побуту.
Крім того, пунктом 2 ст. 4 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" визначено, що всі суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб`єктами підприємницької діяльності окремо за кожним видом операції з урахуванням технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.
Згідно ст. 1 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" суб`єкти підприємницької діяльності, які виготовляють ювелірні вироби та побутові вироби з дорогоцінних металів, зобов`язані мати іменник, відбиток якого проставляється виготовлювачем на всіх виробах, та щорічно підлягає реєстрації в органах, які здійснюють державний пробірний контроль.
Щодо розподілу видів діяльності, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2005 затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року N 375 (в Міністерстві юстиції України не зареєстрований), пов`язаних з виробництвом та реалізацією дорогоцінних металів, згідно листа від Державної служби статистики України від 30.12.11 р. N 14/3-12/636 класифікація видів економічної діяльності має переважно статистичне призначення та методологічні основи застосування.
Таким чином відповідач вважає, що суб`єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво та реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі ювелірних виробів, не можуть застосовувати спрощену систему оподаткування.
Cуд вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.
17.01.2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулася до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відповідач) із заявою про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2012 рік.
У п.10 вказаної заяви позивач зазначив наступні обрані ним згідно КВЕД ДК 009:2005 види діяльності, а саме: розбірна торгівля годинниками та ювелірними виробами (52.48.2).
26.01.2012 року Відповідачем було винесено рішення № 1765/ц/171 про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку. Дана відмова Відповідача вмотивована тим, що фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку не мають право здійснювати виробництво та продаж ювелірних виробів.
Дана позиція Відповідача аргументована тим, що відповідно до пп. 4 пп. 291.5.1 п.291.5 ст. 291 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями не можуть бути платниками єдиного податку фізичні особи - підприємці, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення. Згідно із п.1 та п.2 ст.1 Закону України від 18 листопада 1997 року № 637/97-ВР «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними » дорогоцінні метали - це золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді, стані ( сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки. вироби, відходи, брухт тощо).
Податковим кодексом України (із змінами, внесеними Законом України від 04.11.2011 N 4014 ( 4014-17 ) "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 1 січня 2012 року) встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності певними категоріями юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців та які повинні відповідати вимогам, визначеним цим Кодексом.
Однією із вимог можливості застосування цими особами спрощеної системи оподаткування є вид господарської діяльності, який обрано такими особами (пункт 291.4 стаття 291 Податкового кодексу України).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (2755-17) встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Системний аналіз норм Податкового Кодексу свідчить про те, що у деяких випадках вид господарської діяльності визначається прямим посиланням на національний класифікатор видів економічної діяльності ДК 009:2005 (КВЕД ДК 009:2005) (статті 48, 154, 209, 291, 298, підрозділ 4 розділу XX Податкового кодексу України).
При цьому, відповідно до пункту 298.3 статті 298 та пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України вид господарської діяльності згідно з КВЕД безпосередньо зазначається у заяві та свідоцтві платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця.
Податковим кодексом України встановлено, що не можуть бути платниками єдиного податку, зокрема, суб`єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (підпункт 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 цього Кодексу).
Правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними регулює Закон України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними".
Статтею 1 цього Закону, визначено, що:
- дорогоцінні метали - золото, срібло, платина і метали платинової групи паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо) (пункт 1);
- дорогоцінне каміння - природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах) (пункт 2);
- дорогоцінне каміння органогенного утворення - перли і бурштин в сировині, необробленому та обробленому вигляді (пункт 3);
- видобуток дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів з надр і відходів гірничо-збагачувального або металургійного виробництва (хвости збагачення, відвали, шлаки, шлами, недогарки) усіма можливими способами (пункт 5);
- видобуток дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння - вилучення дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння з гірських порід усіма можливими способами (пункт 6);
- виробництво дорогоцінних металів - вилучення дорогоцінних металів із комплексних руд, концентратів та інших напівпродуктів, відходів і брухту, що містять ці метали, та афінаж дорогоцінних металів (пункт 7);
- афінаж дорогоцінних металів - металургійний процес одержання дорогоцінних металів високої чистоти шляхом відділення від них забруднюючих домішок (пункт 19).
Згідно із КВЕД ДК 009:2005 діяльність щодо видобутку дорогоцінних металів належить до підкласу 13.20.0 "Добування руд інших кольорових металів" , а діяльність щодо видобутку дорогоцінного каміння - до підкласу 14.50.0 "Інші галузі добувної промисловості, не віднесені до інших групувань".
Діяльність щодо виробництва дорогоцінних металів належить до підкласу 27.41.0, що включає виробництво та афінаж необроблених дорогоцінних металів: золота, срібла, платини тощо; виробництво сплавів з дорогоцінних металів; виробництво напівфабрикатів з дорогоцінних металів; нанесення покриття з срібла на недорогоцінні метали; нанесення покриття з золота на недорогоцінні метали та срібло; нанесення покриття з платини або металів платинової групи на золото, срібло та недорогоцінні метали.
При цьому, цей підклас не включає:
- виробництво годинникових корпусів з дорогоцінних металів (клас 33.50);
- виробництво ювелірних виробів з дорогоцінних металів (клас 36.22).
Жоден із зазначених видів діяльності не містить робіт, які б включали або були б пов`язані з виготовленням ювелірних та побутових виробів з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням. Зазначені види діяльності не передбачають наявність як результату їх провадження кінцевого продукту (товару) у вигляді ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, що можуть бути реалізовані.
Таким чином, не можуть обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності юридичні особи і фізичні особи - підприємці, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, за сферою регулювання Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" та вищевказаними кодами КВЕД ДК 009:2005.
Щодо сфери торгівлі ювелірними виробами з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням у КВЕД ДК 009:2005 визначені:
- підклас 51.47.9 "Оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення, н. в. і. г.". Цей підклас включає:
- оптову торгівлю неелектричними музичними інструментами та нотами, фотографічними та оптичними товарами, іграми та іграшками, годинниками, ювелірними виробами, спортивними товарами, велосипедами, їх частинами та належностями, виробами зі шкіри та дорожніми належностями, іншими непродовольчими товарами споживчого призначення;
- підклас 51.52.4 "Оптова торгівля золотом та іншими дорогоцінними металами";
- підклас 51.56.0 "Оптова торгівля іншими проміжними продуктами", що включає оптову торгівлю коштовним камінням;
- підклас 52.12.0 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту". Цей підклас включає:
- роздрібну торгівлю в універсальних магазинах широким асортиментом товарів без переваги продовольчих товарів: одягом, меблями, побутовими електротоварами, залізними виробами, косметичними товарами, ювелірними виробами, іграшками, спортивними товарами тощо;
- підклас 52.48.2 "Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами".
При цьому, Податковим кодексом України не встановлено обмежень на застосування спрощеної системи оподаткування суб`єктами господарювання, що здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі ювелірними виробами, та роздрібної торгівлі годинниками.
Таким чином, достатніми умовами для застосування спрощеної системи оподаткування відповідно до норм Податкового кодексу України є здійснення розбірної торгівлі годинниками та ювелірними виробами . При цьому, про такі види діяльності фізична особа - підприємець зазначає у заяві при обранні спрощеної системи оподаткування.
Окремо суд зазначає, що фізичні особи - підприємці, які надають побутові послуги населенню, зокрема з виготовлення ювелірних виробів за індивідуальним замовленням та послуги з ремонту ювелірних виробів, мають право застосовувати спрощену систему оподаткування (підпункт 28 та 29 пункту 291.5.8 статті 291 Кодексу).
Таким чином, норми Податкового кодексу України в одному випадку не дозволяють суб`єктам господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння (і виробів з них), у тому числі органогенного утворення, перебувати на спрощеній системі оподаткування, в іншому випадку дозволяють суб`єктам господарювання, які здійснюють виготовлення ювелірних виробів за індивідуальним замовленням та послуги з ремонту ювелірних виробів, перебувати на спрощеній системі оподаткування.
В свою чергу нормами Податкового кодексу України прямо не заборонено суб`єктам господарювання бути платником єдиного податку, у разі здійснення діяльності із роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами.
У відповідності до п.56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Суд враховуючи норми пунктів 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків у разі неоднозначного (множинного) трактування його прав і обов`язків, а також пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, за яким у таких випадках рішення приймається на користь платника податків, вважає, що фізичні особи - підприємці при здійсненні розбірної торгівлі годинниками та ювелірними виробами мають право обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та зареєструватися платниками єдиного податку відповідно до норм Податкового кодексу України.
Крім того, суд зазначає, що Інструкція про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 р. N 244 стосується лише питань здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінних металів, матеріалів, що містять дорогоцінні метали, відповідності їх державним стандартам, а також відповідності вставок із дорогоцінного каміння (природного та штучного), дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння (природного та штучного) найменуванню, ваговим та технічним характеристикам, зазначеним на етикетці (бирці) виробу.
У зв`язку із цим, Інструкція не може застосовуватися для визначення вимог щодо обрання спрощеної системи оподаткування.
Аналогічну позицію займає і Комітет з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики Верховної Ради України у своїх листах № 04-39/12-58 від 19.01.2012 року та № 04-39/10-83 від 27.01.2012 року.
На підставі викладеного суд вважає рішення Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 1765/ц/171 від 26.01.2012 року «Про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку» протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо заявленої позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку, то суд зазначає наступне.
У відповідності до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що видача свідоцтва про сплату єдиного податку віднесена до компетенції податкового органу згідно п.299.5 ст.299 Податкового кодексу України.
Суд не в праві своїм рішенням підміняти рішення податкового органу та/або прямо вказувати податковому органу на те, яке саме рішення або дії останній повинен прийняти або вчинити.
Суд прийнявши рішення про зобов`язання відповідача видати позивачу свідоцтва про сплату єдиного податку в порушення вимог ст. 17 і пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України вийде за межі своєї компетенції, вирішивши питання, яке до неї не віднесено.
У відповідності до статті 11 КАС України суд вправі вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи те, що суд не в праві своїм рішенням прямо вказувати відповідачу, яке саме рішення або дії останній повинен прийняти або вчинити, суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та захисти права позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2012 рік від 17.01.2012 року вх. 3218/10 та прийняти по ній відповідне рішення.
У відповідності до статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідача відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 2, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 1765/ц/171 від 26.01.2012 року «Про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку».
Зобов`язати Центральну міжрайонну державну податкову інспекцію у м.Кривому Розі Дніпропетровської області розглянути заяву позивача про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2012 рік від 17.01.2012 року вх. 3218/10 та прийняти по ній відповідне рішення.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 16,09 гривень.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21 березня 2012 року

Суддя С.В. Златін