Справа № 140/5259/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5259/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом Територіального управління державної судової адміністрації України в Волинській області(далі - ТУ ДСА України в Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо не нарахування та виплати суддівської винагороди у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26.10.2020; зобов`язання провести нарахування та виплату суддівської винагороди з врахуванням доплати за вислугу років з 01 квітня 2022 року на підставі частин 2,5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської №25/02-04 від 26.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Указом Президента України від 18.10.2013 №570/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області строком на 5 років та указом Президента України від 14.02.2015 №83/2015 «Про переведення суддів» переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Луцького міськрайонного суду Волинської області. Однак, повноваження на здійснення правосуддя у нього припинилися 18.10.2018 у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено. На сьогодні позивач обіймає посаду судді у зазначеному суді, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26.10.2020 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, даний наказ є чинним у судовому порядку не скасований.

Однак, отримавши з серпня 2021 року винагороду судді, позивач дізнався, що розмір винагороди не відповідає розміру, установленому законом, зокрема, не виплачено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, чим порушено право на належне матеріальне забезпечення.

На думку позивача, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, безпідставно не виконує наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області про встановлення надбавки за вислугу років, а також не застосовує до спірних правовідносини рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018, рішення Ради суддів України від 19.04.2019 №21.

Позивач вважає, що нарахування та виплата суддівської винагороди повинна проводитись йому в повному обсязі, оскільки суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018(4062/15).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.08 .2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти позову ОСОБА_1 . В обґрунтування своєї позиції вказує, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п.4.3 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, затвердженого Головою ДСА України від 25.09.2015, територіальне управління здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіального управління та місцевих загальних судів Волинської області.

У період з 25.02.2021 по 25.05.2021 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в Волинській області, що належить до сфери управління Державної судової адміністрації України за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, за наслідками якої складено акт від 01.06.2021 №08-25/08.

06.07.2021 ТУ ДСА в Волинській області Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вручено лист-вимогу від 05.07.2021 №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства», відображених в акті ревізії від 01.06.2021 №08-25/08.

У п.1 порушень законодавства, які не усунуті в ході ревізії, листа-вимоги зазначено, що в порушення ч.10 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, суддям, які не здійснюють правосуддя, протягом 2020 року зайво проведено нарахування доплати за стаж роботи в сумі 748,68 тис. грн та зайво здійснено виплати доплати в сумі 525,86 тис. грн, як наслідок зайво проведено сплату ЄСВ на суму 101,41 тис. грн, що призвело до незаконних видатків на загальну суму 627,27 тис. гривень.

У зв`язку з чим, Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вимагає забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136, 232, 233 Кодексу Законів про працю України, затвердженого Законом УРСР від 10.12.1971 №322-VIII на користь ТУ ДСА України в Волинській області шкоди (збитків) на загальну суму 525 860,35 грн, заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101 405,51 грн зайвої сплати ЄСВ.

Як вбачається з акту ревізії, при вирішенні питання щодо правомірності виплати доплат до посадового окладу суддям, які не мали повноважень для здійснення правосуддя у 2020 році, фахівці Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області виходять з того, що з втратою з 01.01.2020 чинності пунктом 23 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, втратили право на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 неконституційною визнано частину десяту статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, а не ч.10 ст. 135 Закону №1402-VIII, на яку йде посилання в акті ревізії від 01.06.2021 №08-25/08 та листі-вимозі від 05.07.2021 №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства».

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

На виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 05.07.2021 №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства» ТУ ДСА України в Волинській області було змушене з серпня 2021 року припинити нарахування та виплату доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 .

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що посилання відповідача, як на підставу припинення доплат до посадового окладу, на лист-вимогу від 05.07.2021 №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства» відображених в акті ревізії є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Вважає, що ТУ ДСА України в Волинській області не у відповідності до статті 19 Конституції України, частин другої та п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26.10.2020, припинено з серпня 2021 року виплату надбавки за вислугу років, як судді, що не здійснює судочинство з незалежних від нього підстав, вказаним правовідносинам вже надана оцінка рішеннями суду у справах №140/9807/21, №140/10891/21, №140/13084/21, №140/14769/21.

У додаткових пояснення позивач звертає увагу, що обмеження в рішенні суду періоду нараховування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди з врахуванням доплати за вислугу років з застосуванням кінцевої дати є неефективним способом захисту прав, оскільки призводить до обмеження законного права на нарахування суддівської винагороди згідно наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26.10.2020, на підставі ч.ч.2, 5 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і, як наслідок подальшого порушення прав і необхідності їх відновлення в судовому порядку.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 18.10.2013 №570/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області на 5 (п`ять) років.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 14.02.2015 №83/2015 позивача переведено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 №25/02-04 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с.19).

Як вбачається з копій розрахункових листів за квітень серпень 2022 року та довідки ТУ ДСА в Волинській області від 25.08.2022 №455, судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 в період з квітня по серпень 2022 року включно виплачена суддівська винагорода без щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с. 29, 48, 56).

Позивач, вважаючи порушеним право на належне матеріальне забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За змістом частини п`ятої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

В силу частин сьомої, восьмої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

У відповідності до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

За правилами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (текст яких написано вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 07.07.2010 №2453-VI (тут і далі - в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

В силу частини десятої статті 133 Закону №2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Водночас положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

«1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

За змістом пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як слідує з матеріалів справи, позивача було призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області згідно з Указом Президента України від 18.10.2013 №570/2013 строком на п`ять років, а Указом Президента України №83/2015 від 14.02.2015 переведено в межах п`ятирічного строку з Брянківського міського суду Луганської області на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Судом встановлено, що з урахуванням Указу Президента України від 18.10.2013 №570/2013 «Про призначення суддів» з 18.10.2018 позивач не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01.02.2018 №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 (а.с.9-10).

У зв`язку з прийняттям Закону №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019.

Кваліфікаційне оцінювання щодо позивача не завершено через обставини, що від нього не залежали, та не обумовлені його поведінкою.

При цьому відповідачем жодним доказом не спростовано, що позивач наразі не здійснює відправлення правосуддя з незалежних від нього причин.

Окрім того, у поданій позовній заяві позивач наголошує, що не був і не є притягнений до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя.

Листом від 17.11.2021 №02-61/111/2021 Луцький міськрайонний суд також повідомив, що не володіє інформацією про застосування дисциплінарного стягнення передбаченого пунктами 2-4 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо ОСОБА_1 та інформацією щодо відсторонення його від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що мають наслідок позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу судді (а.с. 12).

Наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 №25/02-04 судді цього суду ОСОБА_1 встановлено з 25.10.2020 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с.11). Наказ скеровано для здійснення відповідних нарахувань до ТУ ДСА України в Волинській області.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. З огляду на вказане, видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку пункту 1 частини першої, частини другої статті 24 Закону №1402-VIII.

Вказаний наказ є чинним, про що свідчить лист голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2021 №02-61/111/2021 (а.с.12).

З набранням чинності законами №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Разом з тим, у пункті 3.4 Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402-VIII.

Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402-VIII суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Відтак, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018.

Оскільки суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 в період з 18.10.2018 по даний час не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018, у вказаний період він мав право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно).

Доводи ТУ ДСА у Волинській області про те, що припинення з серпня 2021 року нарахування та виплати доплати за вислугу років позивачу відбулось на виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 05.07.2021 №130320-14/1820-2021 «Про усунення виявлених порушень законодавства», суд до уваги не бере, оскільки такі суперечать вищенаведеним нормам чинного законодавства та встановленим обставинам справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач ТУ ДСА у Волинській області не довів належними та допустимими доказами, що нараховуючи та виплачуючи суддівську винагороду судді за за період з квітня по серпень 2022 року включно у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Разом з тим, у поданій позовній заяві позивач просить зобов`язати управління нараховувати та виплачувати суддівську винагороду з врахуванням доплати за вислугу років, починаючи з квітня 2022 року. Однак, в матеріалах адміністративної справи містяться відомості про нарахування ТУ ДСА України в Волинській області ОСОБА_1 щомісячної винагороди без доплати за вислугу років лише за період з квітня по серпень 2022 року включно, а тому, на думку суду, вимога про зобов`язання відповідача нараховувати щомісячну винагороду з урахуванням доплати за вислугу років після серпня 2022 року є передчасною.

Суд зауважує, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, відтак питання щодо виплати суддівської винагороди з врахуванням чи без урахування доплати за вислугу років в майбутньому (після серпня 2022 року) є передчасними та вимога про зобов`язання відповідача здійснити відповідні дії у майбутньому задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, виходячи із наданих пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА у Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з квітня по серпень 2022 року включно у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років; зобов`язання ТУ ДСА в Волинській області нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 доплату за вислугу років за період з квітня по серпень 2022 року включно на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26.10.2020.

Разом з тим, на думку суду, відсутні підстави для встановлення відповідно до частини першої статті 382 КАС України судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення у цій справі, а примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби. Окрім того, у разі можливих зловживань владою з боку відповідача при виконанні цього рішення, позивач вправі на підставі статті 383 КАС України подати до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління державної судової адміністрації України в Волинській області (43025, місто Луцьк, вулиця Сенаторки Левчанівської, 1, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 за період з квітня по серпень 2022 року включно у розмірі посадового окладу без урахування щомісячної доплати за вислугу років.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області провести нарахування та виплату судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 за період з квітня по серпень 2022 року включно щомісячної доплати за вислугу років на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26 жовтня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк