Справа № 140/10260/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/10260/21 пров. № А/857/10291/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Судової-Хомюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Волдінером Ф. А. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Камінський Тімбер енд Венірз» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Камінський Тімбер енд Венірз» (далі ТзОВ «КТВ») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.08.2021 № .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу про реалізацію ним зворотніх відходів без складення первинних документів і визначення податкових зобов`язань є безпідставними та спростовуються специфікою технологічного процесу переробки лісоматеріалів в шпон струганий, що свідчить про необґрунтованість зменшення йому суми відшкодування з податку на додану вартість оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 25.08.2021 № . Стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТзОВ «КТВ» судовий збір у розмірі 2270 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що факти порушень позивачем вимог податкового законодавства, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 16.07.2021 № 5719/07-03/37950671, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення є помилковим.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «КТВ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами проведення якої складено акт від 16.07.2021 № 5719/07-03/37950671.

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2021 року у розмірі 16 073 грн.

Такі висновки обґрунтовані тим, що відповідно до договірних зобов`язань між позивачем та ПрАТ «Цумань», яке здійснювало переробку давальницької сировини, оплата послуг здійснюється частково за рахунок вартості переданих відходів, однак, ні в наданих до перевірки договорах, ні в первинних документах з переробки не відображено кількісних та вартісних показників відходів (кускові, тирса, зрізки, відструг, обрізки), що виникли в процесі переробки давальницької сировини та відповідно неможливо визначити їх вартість у складі наданих послуг переробки. При цьому, в процесі переробки у позивача утворилося щонайменше 622,1199 куб.м зворотних відходів деревини і такі були залишені ПрАТ «Цумань» в якості оплати за послуги по виробництву шпону та пиломатеріалів з давальницької сировини, що підтверджується відсутністю первинних документів щодо їх передачі після виробництва до ТзОВ «КТВ», відсутністю у позивача обліку таких відходів, їх реалізації чи утилізації або використання у власних виробничих процесах. Контролюючим органом проведено дослідження ринку зворотних відходів деревини для встановлення суми, за якою можна продати зворотні відходи деревини і визначено мінімальну базу оподаткування при реалізації позивачем зворотних відходів деревини у розмірі 80364,50 грн.

На підставі вказаного вище акта перевірки Головним управлінням ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.08.2021 № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2021 року на 16073 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1607,3 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ТзОВ «КТВ» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази доводять, що відходи, які утворюються у процесі виробництва, використовуються безпосередньо в процесі виготовлення кінцевого продукту шпону струганого, враховані Виконавцем (ПрАТ «Цумань») під час калькуляції вартості переробки як частина давальницької сировини, та правомірно відображені замовником під час формування собівартості продукції.

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до статті 186 Податкового кодексу України;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг. які постачаються виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як встановлено з матеріалів справи, видами економічної діяльності ТзОВ «КТВ» є: виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону (основний); лісопильне та стругальне виробництво; виробництво дерев`яної тари; діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; вантажний автомобільний транспорт.

Між позивачем, як замовником, та ПрАТ «Цумань», як виконавцем, укладено договори на переробку давальницької сировини від 04.01.2021 №Д-05/21, №Д-04/21, №Л-1/21 та №П-1/21, відповідно до яких замовник постачає виконавцю на переробку лісоматеріали різних порід, а виконавець виконує переробку сировини в шпон струганий, шпон лущений і пиломатеріал. Відходи від виробництва залишаються у виконавця.

При проведенні перевірки, контролюючий орган встановив реальність господарських операцій за згаданими вище договорами, зокрема, у квітні 2021 року ПрАТ «Цумань» виставлено акти надання послуг переробки давальницької сировини на загальну суму з ПДВ 7 499 645 грн, та акти наданих транспортних послуг на загальну суму з ПДВ 129 324,73 грн, а позивач оплатив з розрахункового рахунку 7 628 969,8 грн. Заборгованість ТзОВ «КТВ» перед ПрАТ «Цумань» станом на 30.04.2021 становила 0 грн.

Як стверджує контролюючий орган, в процесі переробки утворилось щонайменше 622,1199 куб.м зворотних відходів деревини (кускові, тирса, зрізки, відструг, обрізки), які можуть бути використані або реалізовані третім особам в якості палива, якими позивач оплатив послуги з переробки давальницької сировини виконавцю робіт шляхом передачі права власності без складення первинних документів і нарахування податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 14.1.41 статті 14 Податкового кодексу України давальницька сировина це сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, що є власністю одного суб`єкта господарювання (замовника) і передаються іншому суб`єкту господарювання (виробнику) для виробництва готової продукції, з подальшим переданням або поверненням такої продукції або її частини їх власникові або за його дорученням іншій особі.

Згідно з пунктом 14.1.134 статті 14 Податкового кодексу України операція з давальницькою сировиною це операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною належать операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі її переробки становить не менш як 20 відсотків загальної вартості готової продукції.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про відходи» відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Для цілей обліку відходи виробництва поділяють на зворотні та безповоротні. Відходи є зворотними, якщо від їх використання можна отримати економічну вигоду. Якщо ж відходи не можуть бути використані або реалізовані, вони вважаються безповоротними і відносяться на собівартість виготовленої продукції.

Відповідно до пункту 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 № 2, зворотні відходи виробництва - це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути стружка, обрубки металу, обрізки тканини тощо.

Відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається, активом не визнаються. Витрати на утилізацію цих відходів включаються до інших операційних витрат.

Відтак, для встановлення можливого отримання зворотних відходів в процесі переробки лісоматеріалів є необхідним здійснення аналізу етапів такого процесу. Так, на звернення позивача ПрАТ «Цумань» надало технологічну карту (а. с. 42), з якої вбачається, що при виготовленні шпону струганого утворюються відходи (кускові, відструги, тирса, зрізки, обрізки). Дроблена деревина, яка утворились в результаті виготовлення продукції, в кількості 31% - 56,31% використовується в безпосередньому технологічному процесі по виготовленню струганого шпону, а саме: для проварювання сировини при t=82°C та сушіння шпону струганого при t=140°C. Тому до завершення переробки лісосировини для виготовлення шпону струганого, деревина, що утворилася в процесі виробництва вже не існує.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що відходи, які утворюються в результаті виробництва шпону для позивача, є безповоротними, тобто такими, які не мають для підприємства цінності, їх реалізація та/або використання у виробничому процесі не передбачається, що зумовлює в свою чергу відсутність їх передачі позивачу та відповідно і обліку чи використання у власних виробничих процесах.

В свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду жодних доказів в підтвердження факту утворення зворотних відходів при здійсненні операцій з давальницькою сировиною, а його доводи побудовані виключно на припущеннях.

Враховуючи викладене, а також відсутність бартерних (товарообмінних) операцій згідно з договорами переробки давальницької сировини, укладеними між позивачем та ПрАТ «Цумань», апеляційний суд вважає безпідставним висновок контролюючого органу про передачу позивачем виконавцю робіт права власності на зворотні відходи деревини, які утворилися в процесі виробництва та підлягали поверненню.

Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку наведеним обставинам та зробив обґрунтований висновок, що Головним управлінням ДПС у Волинській області не доведено безпідставність заявленої ТзОВ «КТВ» до відшкодування суми податку на додану вартість за квітень 2021 року.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі № 140/10260/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 28.09.2022