Справа № 300/3598/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2022 р. справа № 300/3598/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання - Зюбак Н.І.,
представника позивача, адвоката - Парфана Т.Д.,
представника відповідача - Раковецького М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)
про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,
Адвокат Парфан Тарас Дмитрович (надалі, також - представник позивача, адвокат Парфан Т.Д.), який діє в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 12.09.2022 звернувся в суд із позовною заявою до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі, також відповідач, орган державної виконавчої служби, державний виконавець) в якій просить:
- визнати протиправними дії Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови закінчити виконавчі провадження №61846191 і №61846249 від 16.04.2020;
- зобов`язати Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчих проваджень №61846191 і №61846249 від 16.04.2020.
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що постановою державного виконавця від 15.05.2014 відкрито виконавче провадження №43315441 з виконання виконавчого листа №344/1304/2013 від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн боргу і виконавче провадження №43315564 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3441,00 грн судового збору. Державним виконавцем в рамках ВП №43315441 і ВП №43315564, на підставі виконавчих листів №344/1304/2013 від 03.02.2014, винесено постанови від 27.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 107017,55 грн. та 344,10 грн. У подальшому, у зв`язку із заявою стягувала державним виконавцем 30.03.2020 винесено постанови у виконавчих провадженнях №43315441 і №43315564 про повернення виконавчого документу стягувачу. Також, 16.04.2020 органом державної виконавчої служби винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61846191 з виконання постанови ВП №43315441 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 107017,55 грн та про відкриття виконавчого провадження ВП №61846249 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 344,10 грн. Підставою для відкриття зазначених виконавчих проваджень стали постанови державного виконавця від 27.05.2014 у ВП №43315441 та ВП №43315564, видані на підставі виконавчих листів №340/1304/13 від 03.02.2014. Представник позивача звернув увагу, що 16.12.2020 Івано-Франківський міський суд постановив ухвалу, якою визнав виконавчі листи №344/1304/13-ц від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн боргу та 3441,00 грн судового збору такими, що не підлягають виконанню. Адвокат Парфан Т.Д. вважає, що оскільки виконавчі листи №344/1304/2013 від 03.02.2014 повернуті 30.03.2020 державним виконавцем стягувачу та 16.12.2020 визнані такими, що не підлягають виконанню, як наслідок, не підлягають виконанню і постанови державного виконавця від 27.05.2014 про стягнення виконавчого збору, винесені на підставі виконавчих листів, визнаних судом такими, що не підлягають виконанню. Таким чином, наявні підстави для закінчення виконавчих проваджень №61846191 і №61846249 від 16.04.2020 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» і застосування наслідків закінчення виконавчого провадження, передбачених частиною 7 статті 27 і частиною 4 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 28.09.2022 о 10:00 год, який буде здійснюватись відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.21-22).
Також, пунктом 4.2 резолютивної частини цієї ухвали витребувано в Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у строк до 25 вересня 2022, належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №61846191 та №61846249.
На електронну адресу суду відповідачем подано відзив на позов №116173 від 22.09.2022 (а.с. 32-33), в якому він заперечує щодо задоволення позову. На підтвердження своєї позиції державний виконавець зазначив, що визнання виконавчих документів №344/1304/2013 від 03.02.2014 такими, що не підлягають виконанню не є підставою для закінчення виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору, які виділені в окреме виконавче провадження. Вважає вимоги позовної заяви ОСОБА_1 безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі зважаючи на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у його задоволенні.
Також представником відповідача у судовому засіданні подані, а судом долучено витребувані ухвалою суду про відкриття провадження від 19.09.2022 копії матеріалів ВП №61846191 та №61846249.
Заслухавши позиції представників сторін, розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов та письмові докази, наявні у матеріалах цієї адміністративної справи, судом встановлено такі обставини.
Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Раковецького М.С. від 15.05.2014 ВП №43315441 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №344/1304/2013 від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн боргу (а.с. 5) та постановою від 15.05.2014 ВП №43315564 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №344/1304/2013 від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3441 грн судового збору (а.с. 6).
Окрім цього, в межах виконавчого провадження ВП №43315441 державним виконавцем 27.05.2014 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 107017,55 грн (а.с. 7) та в межах виконавчого провадження ВП №43315564 винесено постанову від 27.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 344,10 грн (а.с. 8).
У подальшому, постановою державного виконавця від 30.03.2020 ВП №43315441 про повернення виконавчого документа стягувачу, враховуючи заяву стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист №344/1304/2013 від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн боргу повернуто стягувачу та постановлено виділити в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 27.05.2014 (а.с. 9).
Також постановою від 30.03.2020 ВП №43315564 про повернення виконавчого документа стягувачу, враховуючи заяву стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист №344/1304/2013 від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3441 грн судового збору повернуто стягувачу та постановлено виділити в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 27.05.2014 (а.с. 10).
Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2020 ВП №61846191 з примусового виконання постанови від 27.05.2014 №43315441 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ТОВ "МІКА" на користь Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого збору у розмірі 107017,55 грн (а.с. 11).
Окрім цього, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2020 ВП №61846249 з примусового виконання постанови від 27.05.2014 №43315564 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ТОВ "МІКА" на користь Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого збору у розмірі 344,10 грн (а.с. 12).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 у справі №344/1304/13-ц, з урахуванням ухвали від 29.12.2020 у цій справі, визнано виконавчі листи №344/1304/13-ц від 02.12.2013 видані Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 03.02.2014 року про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн. боргу та 3441,00 грн. судового збору, такими, що не підлягають виконанню (а.с. 13-15).
ОСОБА_1 звернувся до начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою від 29.08.2022, в якій, керуючись частиною 7 статті 27, пунктом 5 частини 1 статті 39, частиною 4 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», просив закінчити виконавче провадження №61846191 від 16.04.2020, зняти арешт з майна, яке належить йому на праві власності, вилучити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників (а.с. 16-17).
Листом від 02.09.2022 №104610 повідомлено ОСОБА_1 про те, що постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору є окремим виконавчим документом, тому у відповідача не має підстав для закінчення виконавчих проваджень №61846191, №61846249, згідно з ухвалою Івано-Франківського міського суду №344/1304/13-ц від 16.12.2020, на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 18).
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у закінченні виконавчих проваджень №61846191 і №61846249 від 16.04.2020, позивач, через уповноваженого представника, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також Закон №1404-VIII).
Так, статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції перебували виконавчі листи Івано-Франківського міського суду №344/1304/2013 від 03.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн боргу (а.с. 5) та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3441 грн судового збору (а.с. 6).
Також в межах цих виконавчих проваджень державним виконавцем винесено постанови ВП №43315441 від 27.05.2014 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 107017,55 грн (а.с. 7) та ВП №43315564 від 27.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 344,10 грн (а.с. 8).
На момент винесення зазначених постанов чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (надалі, також Закону №606-XIV), частиною 1 статті 28 якого передбачалося, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Відповідно до частин 3-5 статті 28 Закону №606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.
При цьому, частиною 6 статті 28 Закону №606-XIV передбачалося, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Разом з цим, 05.10.2016 набрав чинності Закон №1404-VІІІ.
Пунктом 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Державним виконавцем 30.03.2020 винесено постанови ВП №43315441 та ВП №43315564, якими керуючись пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, виконавчі листи №344/1304/2013 від 03.02.2014 повернуто стягувачу (а.с. 9, 10).
На момент повернення виконавчих листів №344/1304/2013 від 03.02.2014 питання щодо стягнення виконавчого збору регулювала стаття 27 Закону №1404-VІІІ, чинною на той момент редакцією частини 2 якої передбачалося, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина 6 статті 27 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частини 7 статті 27 Закону №1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Разом з цим, питання стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа урегульовано статтею 40 Закону №1404-VІІІ.
Відповідно до частини 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Закон №1404-VІІІ є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість, детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі, також Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Аналізовані вище положення частини 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ кореспондуються з нормою абзацу 12 пункту 8 розділу III Інструкції.
При цьому, пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону №1404-VІІІ.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведених вище норм Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає наслідки повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону, а також вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 27 Закону №1404-VІІІ у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Таким чином, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору відносяться до переліку рішень, які підлягають примусовому виконанню у порядку, визначеному Законом №1404-VІІІ.
Так, після повернення виконавчих листів №344/1304/2013 від 03.02.2014 державним виконавцем 16.04.2020 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61846191 з примусового виконання постанови №43315441 від 27.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ТОВ "МІКА" на користь Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого збору у розмірі 107017,55 грн (а.с. 11) та виконавчого провадження ВП №61846249 з примусового виконання постанови №43315564 від 27.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ТОВ "МІКА" на користь Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого збору у розмірі 344,10 грн (а.с. 12).
У подальшому, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 у справі №344/1304/13-ц, з урахуванням ухвали від 29.12.2020, визнано виконавчі листи №344/1304/13-ц від 02.12.2013 видані Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 03.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1070175,57 грн боргу та 3441,00 грн судового збору, такими, що не підлягають виконанню (а.с. 13-15).
Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" щодо створення умов для виконання угод про врегулювання спору (мирових угод), укладених між іноземним суб`єктом та державою Україна» від 15.07.2021 №1662-IX, який набрав чинності 05.08.2021 статтю 40 Закону №1404-VІІІ доповнено частиною четвертою такого змісту:
"4. У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна".
Таким чином, починаючи з 05.08.2021, у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною 1 статті 37 цього Закону №1404-VІІІ, виконавцем знімаються арешти з майна боржника, виключаються з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи.
Представник позивача переконаний, що оскільки виконавчі листи №344/1304/13-ц від 02.12.2013 визнані такими, що не підлягають виконанню, наявні підстави, передбачені частиною 4 статті 40 Закону №1404-VІІІ для закінчення виконавчих проваджень №61846191 і №61846249 від 16.04.2020, з приводу чого суд зазначає таке.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що нею не передбачено такого наслідку як закінчення виконавчого провадження у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню після повернення такого виконавчого документа стягувачу на підставі частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, а визначено можливість виконавця знімати обтяження з майна боржника, виключати інформацію про боржника з відповідного реєстру, скасовувати інші заходи примусового виконання рішення.
Натомість, перелік правових підстав для закінчення виконавчого провадження визначені частиною 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ, пунктом 5 якої передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Тобто, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є підставою для закінчення виконавчого провадження.
Однак, суд звертає увагу, що визнання ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 виконавчих листів №344/1304/13-ц від 02.12.2013 такими, що не підлягають виконанню, могло би слугувати підставою для закінчення виконавчих проваджень саме з примусового виконання цих виконавчих листів №344/1304/13-ц від 02.12.2013 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ, зокрема, виконавчих проваджень від 15.05.2014 ВП №43315441 та ВП №43315564. Однак такі виконавчі листи №344/1304/13-ц від 02.12.2013 повернуті раніше на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, до того як ці виконавчі листи визнані такими, що не підлягають виконанню.
Натомість, спірні виконавчі провадження від 16.04.2020 №61846191 і №61846249 відкриті щодо примусового виконання постанов від 27.05.2014 №43315441 та №43315564 від 27.05.2014, відповідно. Зазначені виконавчі документи (постанови від 27.05.2014 №43315441 та №43315564) не визнавалися такими, що не підлягають виконанню, також не поверталися. Стягувачем, яким за зазначеним виконавчими документами є Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) такі виконавчі документи не скасовувалися та нечинними не визнавалися.
Представником позивача не наведено доказів наявності інших підстав для закінчення виконавчих проваджень, передбачених частиною 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ,
Таким чином, доводи представник позивача щодо того, що виконавчі провадження від 16.04.2020 №61846191 і №61846249 підлягають закінченню у зв`язку з визнанням виконавчих листів №344/1304/13-ц від 02.12.2013 такими, що не підлягають виконанню є помилковими.
Також необґрунтованими є посилання адвоката Парфана Т.Д. як на правову підставу для підтвердження відсутності у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати виконавчого збору у розмірі 107017,55 грн та у розмірі 344,10 грн, на частину 7 статті 27 Закону №1404-VІІІ, якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Суд звертає увагу, що виконавчі провадження №43315441 і №43315564, при примусовому виконанні яких на позивача покладено обов`язок щодо сплати виконавчих зборів у зазначених сумах, не закінчені у зв`язку з визнанням виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Такі виконавчі листи №344/1304/13-ц від 02.12.2013 повернуті раніше на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, до визнання їх такими, що не підлягають виконанню.
Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності у позивача обов`язку щодо сплати виконавчого збору відсутні підстави керуватися частиною 7 статті 27 Закону №1404-VІІІ.
При цьому, суд вказує на помилковість застосування представником позивача висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.03.2020 в справі № 2540/3203/18, оскільки обставини цієї справи є відмінними від обставин у справі, що розглядається.
Так, згідно постанови від 11.03.2020 в справі № 2540/3203/18 Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 03.08.2018, тобто до набрання 28.08.2018 змін, внесених у частину 2 статті 27 Закону № 1404-VIII.
Тобто, редакція частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28.08.2018.
Поряд з цим, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.
Спірні правовідносини виникли після 28.08.2018, коли набула чинності редакція частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII, яка передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом та не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у закінченні виконавчих проваджень №61846191 і №61846249 від 16.04.2020, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 271, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

відповідач - Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), адреса: вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 35021710.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.