Справа № 240/14881/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

28 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/14881/22

категорія 108120000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши клопотання Державної аудиторської служби України про припинення фінансування за процедурою закупівлі у справі за позовом Управління капітального будівництва Житомирської міської ради до Державної аудиторської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Дочірнє підприємство «Фаворит ОПТ» акціонерного товариства закритого типу «Фаворит», про визнання протиправним та скасування висновку,

установив:

20 липня 2022 року Управління капітального будівництва Житомирської міської ради (далі позивач) звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування висновку Державної аудиторської служби України (далі відповідач, Держаудитслужба) про результати моніторингу процедури закупівель.

Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року поновлено строк звернення до суду, позов прийнято до провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Дочірнє підприємство «Фаворит ОПТ» акціонерного товариства закритого типу «Фаворит» (далі третя особа, ДП «Фаворит ОПТ»), призначено позов до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

31 серпня 2022 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

27 вересня 2022 року до Житомирського окружного адміністративного суду надійшло клопотання Держаудитслужби про припинення фінансування за процедурою закупівель, у якому зазначено, що повне виконання сторонами (позивачем та третьою особою) Договору від 17 грудня 2021 року, вимогу про припинення зобов`язань по якому містить оскаржуваний позивачем висновок, у подальшому унеможливить виконання останнім рішення суду про відмову в задоволенні позову, що, фактично, є заявою про забезпечення позову. З огляду на наведене відповідач зазначає про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом припинення платежів за Договором від 17 грудня 2021 року.

Згідно із частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, ураховуючи достатність наявних у матеріалах провадження доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 цієї правової норми закріплено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до положень частини 6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого такий позов може бути поданий, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Для забезпечення позову суд на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників має переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 17 червня 2020 року №380/930/20.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Насамперед суд звертає увагу, що клопотання заявника про забезпечення позову, а також і додані до нього докази не містять ні обґрунтування необхідності забезпечення позову, ні посилань на конкретні підстави, що свідчать про існування обставин, що можуть ускладнити в майбутньому поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів, за захистом яких звертається до суду саме позивач, а не відповідач (заявник).

Окрім того, суд ураховує і те, що предметом спору у цій справі є Висновок про результати моніторингу закупівлі від 06 липня 2022 №UA-2021-10-27-011298-а, прийнятий відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, тобто, саме позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів, які порушив відповідач при прийнятті оскаржуваного Висновку, що підлягає перевірці судом при вирішенні цього спору, виходячи з приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначаючи про необхідність забезпечення позову відповідач зауважує, що повне виконання сторонами договору за час розгляду справи №240/14881/22 у суді у подальшому унеможливить виконання позивачем Висновок про результати моніторингу закупівлі від 06 липня 2022 №UA-2021-10-27-011298-а, у разі якщо судом буде ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Тобто забезпечення позову шляхом припинення фінансування за процедурою закупівлі обґрунтовано тим, що невжиття таких заходів унеможливить виконання саме Висновку за результатами моніторингу закупівлі від 06 липня 2022 року, а не рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи.

У зв`язку з цим суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а не рішення суб`єкта владних повноважень, що виступає предметом оскарження в суді.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави забезпечення позову, передбачені у пункті 1 частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, передбачені пунктом 2 частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України у клопотанні відповідача не наведені.

Також суд зауважує, що інститут забезпечення позову направлений на вжиття заходів саме в інтересах позивача у справі, а не відповідача (суб`єкта владних повноважень) та лише у разі якщо є підстави (докази) вважати, що не забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або у разі, якщо є очевидними ознаки протиправності оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень (у цьому випадку оскаржуваного Висновку відповідача).

Проте відповідач у поданому клопотанні (що фактично є заявою про забезпечення позову) в порядку статей 150 154 Кодексу адміністративного судочинства України зазначених обставин не навів та жодних доказів не надав.

Очевидним є і те, що положеннями статей 150 158 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачаються підстави для подання суб`єктом владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого є предметом оскарження, заяви про заборону позивачу (не суб`єкту владних повноважень) вчиняти певні дії.

Отже, заявником (відповідачем у справі) не доведено належними та допустимими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (відповідача) до ухвалення рішення у справі, або, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з урахуванням того, що позов подано на захист прав та інтересів позивача Управління капітального будівництва Житомирської міської ради від дій суб`єкта владних повноважень Державної аудиторської служби України, який є відповідачем у даній справі.

За результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, а також доводів клопотання, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення, які просить вжити заявник, не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, клопотання Державної аудиторської служби України про припинення фінансування за процедурою закупівлі є необґрунтованою, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256, 292-294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити Державній аудиторській службі України у задоволенні клопотання про припинення фінансування за процедурою закупівлі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис