Справа № 160/10492/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/10492/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року в адміністративній справі № 160/10492/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 17.05.2021 № 06, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком №1 згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування на підставі заяви про призначення пенсії від 11.05.2021 № 3406;

- зобов`язати відповідача:

- зарахувати до загального страхового стажу час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми з 28.03.1993 по 27.03.1996, з 17.09.2001 по 31.05.2004, періоди роботи, оплачені страховим внеском, з 01.06.2004 по 10.06.2004, з 01.07.2004 по 30.11.2017, з 01.02.2018 по 30.11.2018, періоди отримання допомоги по безробіттю з 30.11.2017 по 31.01.2018, з 13.12.2018 по 05.10.2019;

- зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 періоди роботи з 01.03.2005 по 12.09.2006 машиністом конвеєра Дробильно-сортувальної фабрики шахти Гвардійська ПАТ Кривбасзалізрудком, з 25.09.2006 по 02.08.2016 машиністом підіймальних машин Шахтобудівельного управління ПАТ Кривбасзалізрудком, з 03.08.2016 по 20.11.2017 машиністом підіймальних машин Шахтобудівельного управління ПАТ Кривбасзалізрудком;

- з 11 травня 2021 року призначити, нарахувати та виплати пенсію за віком за Списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 на підставі заяви про призначення пенсії від 11.05.2021 № 3406.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії від 17.05.2021 № 06, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком № 1 згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" на підставі заяви про призначення пенсії № 3406 від 11.05.2021 .

Зобов`язано відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми з 01.01.2004 по 31.05.2004, періоди роботи, оплачені страховим внеском, з 01.06.2004 по 10.06.2004.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 11 травня 2021 року за Списком № 1, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В частині задоволення позову рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-8), 11 травня 2021 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 встановленого зразка № 3406 (а.с. 9-10).

До поданої заяви були додані паспорт НОМЕР_1 (а.с. 7-8), трудова книжка НОМЕР_2 (а.с.17-18), свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3 (а.с. 40), свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 (а.с. 40 на звороті), довідка № 324 від 11.05.2021 (а.с. 19), накази про атестацію робочих місць № 613 від 09.12.2005, № 332 від 08.12.2000, № 1240 від 07.12.2010, № 2711 від 07.12.2015 (а.с. 20-37), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, відомості з реєстру страхувальників.

17.05.2021 позивачем направлено заяву № ВЕБ-04001-Ф-С-21-045345 щодо призначення пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1-р/2020, що підтверджується роздруківкою з цього порталу (а.с. 9).

18.05.2021 позивачем на адресу відповідача поштою відправлено цю ж заяву щодо призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Заява відправлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 18.05.2021 № 533, що підтверджується квитанцією з Укрпошти (а.с. 11-14).

У зазначеній заяві позивач просила:

- зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 періоди роботи з 01.03.2005 по 12.09.2006 машиністом конвеєра Дробильно-сортувальної фабрики шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 25.09.2006 по 02.08.2016 машиністом підіймальних машин Шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 03.08.2016 по 20.11.2017 машиністом підіймальних машин Шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком».

- з 11 травня 2021 року призначити пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Листом від 14.06.2021 № 19348-14337/С-01/8-0400/21 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначив, що згідно наданих документів страховий стаж складає 32 роки 6 місяців 19 днів, з них пільговий стаж становить - 12 років 6 місяців 7 днів. Оскільки на момент звернення за пенсією позивач не досягла віку необхідного для призначення пенсії за Списком №1, в призначенні пенсії відмовлено, про що винесено рішення про відмову від 17.05.2021 № 06» (а.с. 15).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність пенсійного органу щодо відмови у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 1 згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Так зазначено, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Колегія суддів зазначає, що підставою відмови у призначені пільгової пенсії пенсійним органом зазначено виключно факт недосягнення позивачкою необхідного віку.

Таким чином, відсутній спір щодо наявності у позивача стажу, необхідного для призначення пенсії.

Аналізуючи приписи законодавства, яким регулюються спірні відносини, колегія суддів враховує наступне.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, а тому жінки мають право на призначення пільгової пенсії за Списком № 1 після досягнення 45 років.

У зв`язку з цим відмова пенсійного органу в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років, мала страховий стаж роботи більше 32 років, у тому числі на роботах за списком № 1 12 років 6 місяців 7 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Обираючи спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача, колегія суддів виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ передбачено три умови для виникнення у особи права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи: вік, загальний страховий стаж роботи та пільговий стаж за Списком № 1.

Як зазначалось вище, позивач досягла 45 років, мала страховий стаж роботи більше 32 років, у тому числі на роботах за списком № 1 12 років 6 місяців 7 днів тобто всі три умови для призначення пенсії наявні, а тому з метою відновлення прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, та дотримання судом гарантій, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до ухвалення Закону № 213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 на підставі заяви про призначення пенсії від 4 січня 2021 року № 4.

При цьому, доводи відповідача у відзиві на позовну заяву, що призначення (перерахунок) пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Натомість, у спірних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень відповідача, оскільки встановлені факти відповідності критеріям, визначених пунктом «а» статті 13 Закону № 1788 умов (вік, загальний і спеціальний стаж) підтверджують обов`язок пенсійного органу прийняти рішення про призначення такій особі пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, чинне законодавство не передбачає іншого варіанту поведінки відповідача, крім призначення пенсії, а тому його доводи щодо дискреційності повноважень у спірних правовідносинах є помилковими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, проте помилково послався на дискрецію.

Водночас колегія суддів вважає помилковими доводи позивача щодо протиправності відмови їй у задоволені позову стосовно зарахування страхового стажу, оскільки оскаржуване рішення пенсійного органу щодо відмови у призначені пенсії ОСОБА_1 не було обґрунтовано доводами стосовно відсутності необхідного страхового стажу, як зазначено вище. Страховий та пільговий стаж за Списком №1 відповідачем не заперечується.

Отже, порушення законних прав та інтересів позивача в частині відмови у зарахуванні відповідного стражу не встановлено, а відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення таких позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині посилань та застосування дискреції.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року в адміністративній справі № 160/10492/21 змінити та викласти в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 11 травня 2021 року відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року в адміністративній справі № 160/10492/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко