Справа № 420/10273/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у поряду письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позовом ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань по ненаданню неповної та недостовірної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 21 червня 2022 року про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 18.09.2020 №371-ос/дск, на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. приступив до виконання обов`язків директора;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію наказу Державного бюро розслідувань від 18.09.2020 №371-ос/дск.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач звернувся із запитом до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 18.09.2020 № 371-ос/дск, на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. приступив до виконання обов`язків директора.

На переконання позивача та його представника, листом №187111/10-16-06-222/22 від 14.07.2022 начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна, повідомивши, що правовідносини щодо надання доступу до інформації регулюються нормами Конституції України, Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон № 2939- VI) та іншими актами законодавства, надала неповну та недостовірну запитувану інформацію.

Надана на запит копія наказу № 371-ос/дск, за твердженнями представника позивача, не відповідає оригіналу, бо не повністю відтворює інформацію оригіналу та всі його зовнішні ознаки, зокрема, копія не містить: дату наказу; відсутнє формулювання причини й мети створення документа; умови роботи, на яку самопроголошується працівник; умови, на яких працівник приймається до роботи; наявність та тривалість випробування; причини самопроголошення та інше; підстава видан ня наказу (заява працівника або службовий документ); дата обіймання повноважень дирек тора ДБР; відомості про ознайомлення особи, стосовно якої видано наказ у формі простав лення на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку свого підпису із зазначенням дати ознайомлення.

Представник позивача зазначає, що запитувана інформація взагалі не відноситься до інформації з обмеженим доступом, наявна у відкритому доступі (аналогічна публікація від 31 грудня 2021 року про призначення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на сайті Президента України), відтак, повинна надаватися безумовно.

Таким чином, представник позивача вважає, що умисне ненадання відповідачем інформації на запит через незастосування норм Закону № 2939-VI порушує конституційне право позивача на вільне збирання та використання інформації. Відновленням цього права позивач вважає зобов`язання Державного бюро розслідувань надати інформацію згідно запиту позивача від 21 червня 2022 року.

Відповідачем - Державним бюро розслідувань подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що викладені в позові вимоги позивач вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в обґрунтування правової позиції вказує, що надаючи копію наказу від 18.09.2020 371-ос/дск ДБР застосовано приписи частини 8 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідно до якої, якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

З урахуванням вищезазначеної норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» ДБР надало для ознайомлення копію наказу від 18.09.2020 371-ос/дск без інформації доступ до якої обмежений.

Зазначена позиція щодо застосування частини 8 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повністю узгоджується з висновками викладеними у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 160/9274/18.

Одночасно позивача проінформовано, що відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, затверджених наказами ДБР від 29.06.2021 №373, відомості про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу, а також відомості про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу, а також відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) віднесено до інформації з обмеженим доступом.

Запитувані позивачем від ДБР відомості є інформацією про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу, а також відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо), а отже, є інформацією з обмеженим доступом та її поширення обмежене відповідно до приписів статей 32, 34 Конституції України, статей 2, 5, частини 2 статті 6, частини 2 статті 11, частини 2 статті 21 Закону України «Про інформацію», частини 2 статті 6, статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також представник відповідача вказує, що запит про надання публічної інформації та матеріали судової справи не містять інформації щодо суспільної важливості необґрунтовано запитуваної ОСОБА_1 інформації від правоохоронного органу.

Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому, зокрема зазначив, що доводи викладені у відзиві є необґрунтованими, не спростовують викладених в адміністративному позові фактів та обставин.

Відповідач - начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна не скористалась правом подання відзиву на адміністративний позов.

12.09.2022 року від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 28.09.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про розгляд справи №420/10273/22 у судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Державного бюро розслідувань з інформаційним запитом про отримання публічної інформації від 21.06.2022 року.

У запиті позивач просив надати на адресу електронної пошти копію наказу Державного бюро розслідувань від 18.09.2020 № 371-ос/дск на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. приступив до виконання повноважень Директора.

Листом від 28.06.2022 року за №187ПІ/10-16-06-187/22 позивача повідомлено про продовження строку розгляду зазначеного запиту на інформацію до 20 робочих днів.

Листом від 14.07.2022 року за №187ПІ/10-16-06-222/22 позивачу надана відповідь за результатами розгляду запиту від 21.06.2022 року стосовно надання копії наказу ДБР від 18.09.2020 №371-ос/дск.

Так, в листі зазначено, що правовідносини щодо надання доступу до інформації регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-УІ) та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначено, що відкритість та прозорість діяльності Державного бюро розслідувань для суспільства та демократичного цивільного контролю є одним з основних засад організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань через засоби масової інформації, на своєму офіційному вебсайті та в інших формах регулярно інформує суспільство про свою діяльність.

Державне бюро розслідувань завжди дотримується принципу відкритості та прозорості у своїй діяльності, сприяючи, зокрема, реалізації права громадян на інформацію.

Водночас відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2939-VІ інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація та службова інформація.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2939-VІ документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

При цьому як вбачається із частини восьмої статті 6 Закону № 2939-VI якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Повідомлено, що відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо) становлять службову інформацію (пункт 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 № 373).

Ураховуючи зазначене, надається запитувана копію наказу Державного бюро розслідувань.

Додатково роз`яснено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до статті 23 Закону № 2939-VІ.

Представник позивача вважає, що відповідачем надано не повну та недостовірну інформацію, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст.5 Закону України від 2 жовтня 1992 року №2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст.5 вказаного Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Публічна інформація, згідно із ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено забезпечення доступу до інформації шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4, 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч.1-5 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

При цьому обов`язковою умовою, у разі відмови в задоволенні запиту є наведення обґрунтованих підстав такої відмови. У разі неправомірної відмови - суд може визнати такі дії протиправними та зобов`язати її надати.

Така ж правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 25.06.2019 року по справі №9901/924/18.

Суд зазначає, що спірним моментом в межах даного спору є те, що відповідач надав документ, який на думку позивача не відповідає оригіналу та не містить повної та достовірної інформації.

Як встановлено судом, позивач просив надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 18.09.2020 № 371-ос/дск на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. приступив до виконання повноважень Директора.

На свій запит позивач отримав копію наказу, який не містить дати, персональних даних особи, щодо якої виданий.

Судом встановлено, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 29.06.2021 № 373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п. 1.3. вищезазначеного переліку, до таких відомостей належать відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).

Вказаний наказ є чинним та незаконним не визнавався.

Так, інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, іnter alіa, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні (див. mutatіs mutandіs рішення ЄСПЛ у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 84)).

Визначення того, що може становити предмет суспільного інтересу, буде залежати від обставин кожної справи. Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві не обґрунтовує, що запитувана інформація ним у запиті інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес, та не наводить обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати таку інформацію та яким чином він буде її використовувати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній до 27.12.2019), Державне бюро розслідувань (далі - ДБР) визначено, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Статтею 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній з 27.12.2019) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Тобто, з 27 грудня 2019 року, ДБР припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган.

Наказом ДБР №323 від 08.07.2020, затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Таким чином, на реалізацію наказу ДБР були виведені зі штатних розписів територіальних управлінь ДБР посади державної служби та введено нові посади старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу.

Крім того, відповідно до п.1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань запитувана позивачем інформація є службовою інформацією, доступ до якої обмежено.

Відтак, враховуючи надання позивачу копії наказу №371-ос/дск «Про виконання повноважень Директора Державного бюро розслідувань» в частині, яка не становить службову інформацію, відповідачі діяли правомірно та у відповідності до чинних нормативно-правових актів.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача на невідповідність наказу №371-ос/дск оригіналу, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким чином це порушує його права.

Разом з тим, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19.10.2020 у справі №815/1294/16 та від 26.07.2021 у справі №420/2068/19.

В свою чергу позивач не обґрунтовує, що запитувана інформація про виконання повноважень директора ДБР є інформацією, яка становить суспільний інтерес.

Разом з тим, суд зазначає, що у запиті ОСОБА_1 від 21.06.2022 року відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.

Відсутнє таке обґрунтування і у позовній заяві.

В свою чергу, виходячи з положень частини 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", та беручи до уваги зміст запитуваної позивачем інформації, суд дійшов висновку, що вона відповідає вищезазначеним критеріям обмеження.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Щодо повноважень представника Державного бюро розслідувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

На підтвердження повноваження представника Державного бюро розслідувань - Олександра Стужука до відзиву на адміністративний позов додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої Олександр Стужуко діє виключно в судах без окремого доручення (самопредставництвао) з усіма правами та обов`язками сторони, третьої особи в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина перша статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") .

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

При цьому, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, закріплений статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, наявність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням наявності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить відомості щодо можливості здійснення самопредставництва Стужко О. Державного бюро розслідувань.

Таким чином, вказані документи є належним доказом наявності у представника ДБР повноважень приймати участь у справі в якості представника, а отже і подавати заяви по суті справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Державне бюро розслідувань (, вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032);

Відповідач: начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032)

Суддя П.П. Марин

.