Справа № 755/9537/22
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/9537/22>
Провадження №: 2-а/755/307/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.

при секретарі - Назаровій І.В.,

за участі сторін:

представника позивача - Чередніченка Є.І.,

відповідача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача - адвоката Воробей П.О. (в режимі відеоконференції),

перекладача Каримшакова Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва адміністративну справу за позовною заявою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

в с т а н о в и в:

Позивач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, звернувся до суду з позовом до громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,строком на 6 (шість) місяців, та примусове видворення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.09.2022 року співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП в Київській області було виявлено та в подальшому запрошено до службового приміщення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк та не виконав рішення про його примусове повернення з території України.

Як зазначає позивач, з пояснень відібраних у відповідача вбачається, що він прибув до України 15.02.2012 року з приватною метою, перетнувши кордон через ПП «Тополі». Раніше, 13.08.2008 року, між відповідачем та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 13.08.2008 року Серії НОМЕР_1 . При цьому, проживаючи в Україні, відповідач не звертався до компетентних органів для отримання дозволу на імміграцію, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Позивач посилається на те, що відповідач своїми діями (бездіяльністю) порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Разом з цим, у відповідача відсутні документи, які б надавали йому право перетину державного кордону для виїзду з України, оскільки строк дії наданого іноземцем бланку паспортного документа для виїзду за кордон громадянина Узбекистану є недійсним строк його дії сплинув ще 03.07.2018 року.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 27 червня 2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Одночасно з цим, позивач зазначає, що 27 червня 2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, без подальшої заборони в`їзду та зобов`язано залишити територію України не пізніше 07 липня 2022 року. При цьому, в той же день, у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язався залишити територію України не пізніше вказаного у рішенні терміну. Наведене рішення не оскаржувалось відповідачем.

Проте позивач зазначає, що вказане рішення суду не було виконано відповідачем без поважних на це причин, а тому 27 вересня 2022 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було затримано відповідача на 72 години, для з`ясування обставин його незаконного перебування на території України та поміщено його до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, позивач зазначає, що своїми діями відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду із України, а тому на його думку є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі, що є підставою для його затримання, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною позовною заявою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в позові. Пояснив, що приїхав до України у 2008 році разом зі своєю майбутньою дружиною громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою познайомився у місті Москва Російської Федерації. 13.08.2008 року, вже в Україні вони уклали шлюбу та стали проживати однією сім`єю. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , яка померла у віці 28 днів в результаті вродженої вади серця. Всі ці роки він офіційно нікуди не працевлаштовувався, працював різноробочим на будівництві в місті Києві. Час від часу залишав територію України з метою виїзду до Російської Федерації по справах. Впродовж усього часу проживання на території України до компетентних органів для отримання дозволу на імміграцію, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами докази та дослідивши надані матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих сторонами пояснень, відповідач громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у 2018 році. 13.08.2008 року відповідач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 13.08.2008 року Серії НОМЕР_1 . Державний кордон перетнув через ПП «Тополі». З лютого 2012 року працював різноробочим на будівництві по м. Києві та Київській області. Після завершення дозволеного строку перебування на території України, не покинув країну, у зв`язку із недостатністю коштів на квиток. Як викладено у поясненнях відповідача від 27 червня 2022 року, перебуваючи на території України, він усвідомлював, що порушує законодавство України. При цьому, відповідач не звертався до компетентних органів за продовженням строків його перебування на території України, а також з питань дозволу на імміграцію в Україну, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Судом встановлено, що 27 червня 2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

В той же день, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було винесено постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

У ході судового розгляду відповідач пояснював, що штраф ним сплачений у повному обсязі, проте доказів на підтвердження своїх тверджень суду з цього приводу не надав.

Разом з тим, 27 червня 2022 року, головним спеціалістом протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області М. Юношовим стосовно ОСОБА_1 було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 07 липня 2022 року, з яким відповідач ознайомився в той же день.

Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни набрало законної сили та відповідачем ОСОБА_4 у судовому порядку не оскаржувалось.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та пояснень, наданими сторонами, вказане рішення суду щодо зобов`язання ОСОБА_1 залишити територію України не пізніше 07 липня 2022 року відповідачем виконано не було.

Так, відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого УМП ГУНП у Київській області майора поліції Шевчука Володимира, 27 вересня 2022 року було встановлено громадянина Республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який не виконав рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 27 червня 2022 року та не покинув територію України у визначений рішенням строк. У зв`язку із зазначеними обставинами, ОСОБА_1 було запрошено до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, для подальшого вирішення по суті питання щодо його перебування на території України.

Відповідно до довідки про особу від 27.09.2022 року, оформлену ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Республіки Узбекистан, місце проживання: АДРЕСА_1 , виявлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом, 27 вересня 2022 року головним спеціалістом відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Літюхом Д.О. був складений протокол № МКМ 000323 про адміністративне затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, строком на 72 години, для з`ясування обставин та причин вчинення такого правопорушення.

Також, вбачається, що 27 вересня 2022 року ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області було ухвалено рішення про поміщення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України, для підготовки відповідного адміністративного позову, згідно положень закону.

Відповідно до акту приймання-передачі іноземця або особи без громадянства від 27 вересня 2022 року, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було передано працівникам Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України та поміщено його до зазначеного пункту.

Так, вбачається, що позивач звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що відповідач не маючи документів, які б підтверджували його законне перебування на території України, порушив ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Основним законодавчим документом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

На виконання вимог вказаного Закону 23 квітня 2012 року спільним наказом №353/271/150 Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України було затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В судовому засіданні встановлено, що за весь час перебування на території України, а саме з 2008 року, відповідач за отриманням посвідки іноземця на тимчасове проживання на території України не звертався.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин. Водночас, вказана вище норма ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» містить приписи про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Вказаний висновок про застосування норм права викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі №211/1113/18 та від 19 травня 2021 року у справі № 522/21025/17.

Відповідно до пп. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів - затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 року № 38/77).

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти до висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

На момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Розділу III Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 29 лютого 2016 року № 141, у разі надходження від іноземців або осіб без громадянства звернень щодо надання ними сприяння в забезпеченні їх ідентифікації та (або) видворення (реадмісії) чи придбання іноземцями або особами без громадянства проїзних квитків для виїзду з України адміністрація ПТПІ невідкладно інформує про це відповідний заінтересований орган.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 2004 року перетнув кордони України, за допомогою залізничного транспорту. Після чого будь-які дані стосовно виїзду відповідача з території України в базі «Аркан» відсутні, що також свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання рішення компетентного органу про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, а також зобов`язання його покинути територію України до 02 липня 2022 року (рішення від 22 червня 2022 року).

Суд звертає увагу на те, що виявлення та надання іноземцем, що вже перебуває ПТПІ та знаходиться в процесі його ідентифікації, будь-якого документу що має відношення до іноземця, не являється підставою для скасування раніше прийнятого рішення про затримання та поміщення такого іноземця до ПТПІ, як і не може слугувати беззаперечним аргументом щодо його ідентифікації. Такий документ може лише посприяти органам державної влади у вчиненні дій стосовно ідентифікації іноземця.

Під час слухання справи судом було встановлено, що за час перебування на території України і до моменту затримання 27 вересня 2022 року, відповідач не звертався із заявами до компетентних органів про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, маючи на це достатньо часу.

Отже, суд констатує, що відповідачу статус біженця не надавався, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні він не перебуває, тобто відсутні підстави за яких примусове видворення не застосовується.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач на момент його затримання 27 вересня 2022 року перебував на території України нелегально, без документів, які б надавали йому законне право перебування в Україні, що, у сукупності з встановленими вище обставинами, породжує обґрунтовані сумніви щодо наявності у відповідача наміру добровільно залишити територію України та дає підстави вважати, що останній перешкоджатиме проведенню процедури видворення, яку розпочато органами Державної міграційної служби України.

Наведені обставини у розрізі викладених вище мотивів та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищезазначеного та враховуючи встановлені обставини, суд вважає за доцільне визнати позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статей 2, 4, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 245, 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 16 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29 вересня 2022 року.

Суддя І.В.Коваленко