Справа № 240/43838/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/43838/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

28 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (відповідача), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2021 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та стягнути з відповідача в повному обсязі вказану грошову допомогу за 2021 рік, з урахуванням вже проведеної виплати.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 23.05.2022 позов задовольнив.

Також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру стягнених витрат на професійну правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта (додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17).

Вважає, що необхідно стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, яка, на його думку є співмірною із складністю справи.

Також зазначає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 09 січня 2016 року має статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим перебуває на обліку як отримувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

В квітні 2021 року Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатив позивачу вказану допомогу в розмірі 1491,00 грн.

Позивач звернувся до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із заявою про нарахування і виплату недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно інформації викладеної в листі від 11.11.2021 відповідач повідомив, що разова грошова допомога до 5 травня за 2021 рік нарахована і виплачена у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 в межах затвердженого паспорту відповідної бюджетної програми.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком протиправною, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частин другої, третьої, четвертої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищевикладених норм права дає підстави для висновку, що на підтвердження обставин щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат у справі суду надано договір про надання правової допомоги, акт наданих послуг та розрахунок суми гонорару на суму 2000,00 грн.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказана справа є типовою та позовна заява готувалась адвокатом після винесення рішення Верховним Судом за результатами розгляду зразкової справи №440/2722/20, дана справа відноситься до незначної складності, розгляд справи проведено без участі сторін, позов носить немайновий характер, а тому для підготовки такої позовної заяви адвокатом не витрачено значних зусиль та часу.

Питання щодо застосування вищенаведених норм процесуального права вирішувалось Верховним Судом й у справі №200/14113/18-а (постанова від 26.06.2019), у якій викладено правові висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката в сумі 500,00 грн.

Також, зважаючи на те, що дана справа відноситься до незначної складності, розгляд справи проведено без участі сторін, позов носить немайновий характер, а рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не змінює, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн., відсутні.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні належні докази, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.