Справа № 420/25500/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить:

1. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 08.10.2018 року в повному обсязі;

2. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо незастосування січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 08.10.2018 року;

3. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення;

4. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 08.10.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

5. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення;

6. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року в повному обсязі;

7. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо незастосування січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року;

8. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення;

9. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 16 невикористаних днів щорічної основної відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення;

10. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з урахуванням індексації грошового забезпечення;

11. зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

12. зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення;

13. зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 16 невикористаних днів щорічної основної відпустки з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за 16 невикористаних днів щорічної основної відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення;

14. зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з урахуванням індексації грошового забезпечення;

15. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо неврахування під час складання грошового атестату щодо ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

16. зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ОСОБА_1 новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

17. визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо неврахування під час складання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, щодо ОСОБА_1 , розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

18. зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ОСОБА_1 нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні -місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення.

19. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_2 ) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не здійснила нарахування та виплату всіх належних позивачу коштів при його звільненні 02.08.2019 року.

Позивач вказує, що під час військової служби у певні періоди йому невірно нараховувалася та виплачувалася заробітна плата (грошове забезпечення) та відповідно, грошова допомога на оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, грошова компенсація за невикористанні дні щорічної основної відпустки, що вимусило позивача звернутися до суду із даним позовом.

Також позивач вважає, що грошове забезпечення має включати усі передбачені види надбавок, доплат винагород, передбачених за час його військової служби, з урахуванням індексації.

ОСОБА_1 у зв`язку з його звільненням була нарахована грошова компенсація за 16 невикористаних днів щорічної основної відпустки. Водночас, з 2015 року та по день звільнення ОСОБА_1 виплата грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розраховано відповідачем та виплачено на користь позивача без врахування індексації. У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача з відповідним запитом щодо донарахування відповідної індексації.

Однак, листом від 02.04.2020 року № 11/1-17 військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) повідомила, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 була виплачена частково, а саме за період з березня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 971,18 грн.

Також військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у вищевказаному листі зазначила, що виплата індексації залежить від обсягу фінансування на відповідний рік. У межах наявного фінансового pecypcy можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Одеського загону морської охорони з січня 2016 року по лютий 2018 року не було.

Також вказано, що при надходженні фінансування на зазначені цілі ОСОБА_1 буде нарахована та виплачена на розрахунковий рахунок за період з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Крім того, листом ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) від 18.10.2021 року № 11/Т-34 надано деталізацію розрахунків грошового забезпечення, наведену в архівних відомостях та копіях карток грошового забезпечення за 2018-2019 років

Позивач вважає, що непроведення належної індексації грошового забезпечення позивача є незаконним та протиправним.

На думку позивача, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця в даному випадку за період з 01.12.2015 року по 02.08.2019 року є січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 року та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

При цьому, підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

За таких обставин, позивач вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 08.10.2018 року, коли він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , є протиправними.

Також, позивач зазначає, що дії Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державно прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо незастосування січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року є протиправними.

Крім того, на думку позивача, військова частина НОМЕР_1 повний розрахунок з ним не провела, не нарахувавши та не виплативши йому: індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 08.10.2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січня 2008 року; грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення.

Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) в день звільнення позивача також повний розрахунок провело, не нарахувавши та не виплативши йому: індексацію грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січня 2008 року; грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік з включенням індексації грошового забезпечення; грошову компенсацію за 16 невикористаних днів щорічної основної відпустки з включенням індексації грошового забезпечення; одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з включенням індексації грошового забезпечення, що є протиправним.

На підставі вищевикладеного, позивач вважає що бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо неврахування під час складання грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розміру грошового забезпечення з урахуванням відповідної індексації грошового забезпечення є протиправною, та y ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) є обов`язок виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо позивача новий грошовий атестат та нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільненням, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням відповідної індексації грошового забезпечення, що є похідними вимогами від вищенаведених вимог щодо грошового забезпечення.

Ухвалою від 04.01.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

19.01.2022 року представником Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

На думку відповідача, Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки позивач не проходив військову службу в цьому органі.

Також відповідач вважає, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця в даному випадку за період з 01.03.2018 року по 02.08.2019 року є березень 2018 року - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704, яка набрала чинності з 01.03.2018 та якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, індексація грошового забезпечення позивача за період з 09.10.2018 по 02.08.2019 нараховувалась та виплачувалась вірно, а саме із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, яка набрала чинності з 01.03.2018.

Зазначена одноразова грошова допомога при звільненні та грошова допомога на оздоровлення виплачена позивачу в повному обсязі та відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, відповідач вважає, що жодної бездіяльності чи протиправності в частині нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації 16 за невикористаних днів щорічної основної відпустки та грошової допомоги на оздоровлення позивачу, а також розміру її виплати, в діях посадових осіб немає, a відтак довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», складена та видана ОСОБА_1 без порушень чинного законодавства України.

1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ № 704) і відповідно втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовця, ocіб рядового і начальницького складу (далі - Постанова КМУ № 1294). Постанова КМУ №704 повністю змінила розмір, структуру і складові грошового забезпечення.

Як зазначає відповідач, з 1 березня 2018 року позивачу і всім діючим військовослужбовцям не нараховувалися і не виплачуються такі додаткові види грошового забезпечення як надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, надбавка за знання та використання іноземних мов, надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, надбавка військовослужбовцям, які проводять оперативно розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, надбавка за особливі умови служби пов`язані з підвищеним ризиком для життя, надбавка за виконання спеціальних завдань, оскільки дані надбавки передбачені Постановою КМУ № 1294, яка втратила чинність 01.03.2017. В той же час, з 01 березня 2018 року Постановою КМУ № 704 встановлено нову надбавку - за особливості проходження служби та інші розміри щомісячної премії за відповідною посадою.

Пунктом 7 Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» не передбачено врахування індексації грошового забезпечення для обчислення пенсії військовослужбовцям, звільненим з військової служби, адже це суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо вимоги про видання нового грошового атестату та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подаються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то Регіональне управління Морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) вважає таку вимогу позивача безпідставною.

26.01.2022 року до суду представником НОМЕР_3 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) подано письмовий відзив, в якому відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що протягом всього часу проходження позивачем військової служб, заборгованості по індексації з боку в/ч НОМЕР_1 немає, всі належні суми були нараховані та виплачені на його користь у повному обсязі, у тому числі після звільнення.

Як зауважує відповідач, правовідносини із позивачем закінчилися у жовтні 2018 року, коли позивач вибув для подальшого проходження служби до Регіонального управління Морської охорони, і саме наказом начальника РУМО позивача було звільнено з військової служби. Вказівки щодо розрахунку військовослужбовців при звільненні містить Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009. Відповідно до пункту 293 вказаного Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Положенням зазначено, що у разі звільнення військовослужбовця зі служби, з ним розраховується та військова частина, з якої його було звільнено, тобто в даному випадку, обов`язок розрахунку, зокрема, виплати належної індексації, встановлення її базового місяця, тощо, покладається на РУМО.

Тобто станом на теперішній час, спірні відносини між в/ч НОМЕР_1 та позивачем з питань індексації взагалі не можуть існувати і те, що виплату індексації за спірний період після звільнення здійснила військова частина НОМЕР_1 , а не РУМО, не може вважатись судом, як порушення законодавства з цього питання.

Щодо застосування січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації, відповідач зазначає, що починаючи з 2008 року, правове регулювання спірних правовідносин змінювалося, зокрема, в частині визначення порогу та базового місяця індексації.

Так, стаття 4 Закону України N 1282-XІІ (до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2016 року) визначала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Ця ж стаття зі змінами, внесеними Законом України № 911-VІІІ, на сьогодні передбачає поріг індексації 103 відсотка.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17 липня 2003 № 1078.

В/ч НОМЕР_1 звертає увагу на те, що на момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови КМУ від 07 листопада 2007 року № 1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації за періоди з 01 січня 2016 по 05 травня 2016 року.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме до 01 березня 2018 року. Але водночас, для кожного військовослужбовця в індивідуальному порядку встановлюється базовий місяць, виходячи зі змін та коливань розміру різних складових його грошового забезпечення. Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідач вказує, що з лютого 2015 року позивач почав отримувати щомісячну додаткову грошову винагороду 80% у розмірі 5056 грн. 68 коп., яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року за № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та входила в склад щомісячного грошового забезпечення. На підставі чого вірний місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації повинен бути застосований саме лютий 2015 року, що й було застосовано.

В червні 2015 року у позивача відбулося підвищення розміру грошового забезпечення за рахунок підвищення окладу за військовим званням через присвоєння чергового військового звання, що встановлює вказаний місяць як базовий червень 2015 року, та вже на даному етапі виключає можливість застосування січня 2008 року як базового місяця.

У березні 2018 року, як було зазначено вище, набрала чинності Постанова КМУ № 704, згідно якої посадові оклади були повторно підвищені, а тому останнім базовим місяцем можна обґрунтовано вважати березень 2018 року.

Виходячи з наведеного, в/ч НОМЕР_1 вважає помилковими доводи позивача щодо неможливості обчислення індексу споживчих цін (встановлення базового місяця) індивідуально для кожного працівника з посиланням, що це слід робити з моменту останнього встановлення тарифної ставки, тобто з 01 січня 2008 року.

Поряд з цим, відповідач звертає увагу, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Відповідач також вважає, що грошова допомога на оздоровлення є разовою виплатою, тобто має разовий характер і не є обов`язковою, а виплачується тільки при звернені військовослужбовця до керівника установи з відповідним рапортом.

У відповідності до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок № 1078), який кореспондується з ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають (ч. 6 ст. 2 Закону та абз. 5 п. 3 Порядок № 1078)

Так, грошова допомога на оздоровлення, на думку відповідача, взагалі не є грошовим забезпеченням, оскільки остання виплачується тільки єдиний раз на рік і тільки при зверненні військовослужбовця, а є соціальною виплатою, що має цільовий і разовий характер, у зв`язку з чим індексації не підлягає.

Таким чином, відповідач вважає, що жодної бездіяльності чи протиправності в частині нарахування грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації, а також розміру її виплати в діях посадових осіб немає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.08.2019 року №159-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення капітана 1 рангу ОСОБА_1 (А-037735), заступника начальника штабу - начальника відділу планування та аналізу штабу, звільненого з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 03.07.2019 № 689-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в запас Збройних Сил Украйни.

Як вбачається з наказу, вислуга років ОСОБА_1 на 02 серпня 2019 року становить: календарна військова 25 р. 00 м. 16 дн., пільгова військова 05 р. 03 м. 24 дн., всього військова 30 р. 04 м. 10 дн. Відповідно до абзацу з пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і 3 правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" наказано виплатити грошову компенсацію за 16 невикористаних днів щорічної основної відпустки. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 січня 2019 року № 1-oc) позивач гідний виплати всіх видів грошового забезпечення за прослужений період в поточному році в повному обсязі. Відповідно до п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років. Грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 02 серпня 2019 року (а.с.23)

На запит позивача від 18.03.2020 року №Т-17 листом від 02.04.2020 року військова частина НОМЕР_1 повідомила, що індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу частково, а саме за період з березня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 971,18 (дев`ятсот сімдесят одна грн, 18 коп.). Виплата індексації залежить від обсягу фінансування довідний рік. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Одеського загону морської охорони з січня 2016 року по лютий 2018 року не було. При надходженні фінансування на зазначені цілі позивачу буде нарахована та виплачена на розрахунковий рахунок за період з січня 2016 по лютий 2018 року. (а.с.24).

Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України на запит позивача від 11.10.2021 року №Т-34 надало відповідь, згідно якої зазначено, що встановлення та виплата позивачу протягом періоду військової служби з 01.07.2018 по 01.08.2019 посадового окладу та окладу за військове звання, відбувалось у відповідності до вимог п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 (із змінами) «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» де зазначено «...установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13 і 14». Така ж сама норма викладена позивачем у зверненні від 28.09.2021. Відповідно до вищевикладеного, підстави для проведення зазначених позивачем у зверненні перерахунків грошового забезпечення відсутні. Деталізацію розрахунків із грошового забезпечення, наведено у архівних відомостях та копіях карток грошового забезпечення за 2018-2019 роки. Крім того повідомлено, що розрахунки з грошового забезпечення за період проходження позивачем військової служби з 01.07.2018 по 01.08.2019 здійснювала військова частина НОМЕР_1 , тому з приводу отримання можливої додаткової інформації позивачу запропоновано звернутись за адресою місцезнаходження вказаної військової частини (а.с.25).

З довідок, виданих військовою частиною НОМЕР_4 , судом встановлено, що позивачу у період з березня 2018 року по серпень 2019 року була виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 971, 18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній станом на дату звернення позивача до суду) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст.18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, Законом України Про індексацію грошових доходів населення визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частинами 1 та ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Приписами ч.2 ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року статтю 5 цього Закону доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення в редакції Закону України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року, чинній з 11.10.2017 року, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

За приписами статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VІІІ від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року, внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та цифри "101" замінено цифрами "103".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення в редакції Закону № 911-VІІІ від 24.12.2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-ІV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Постановою КМ України № 77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, та цифри 101 замінено цифрами 103.

Абзац другий пункту 1-1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 77 від 11.02.2016, застосовується з 01.01.2016.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови КМ України № 141 від 28.02.2018) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Доводи відповідача стосовно відсутності видатків на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців з січня 2016 року по лютий 2018 рік, і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, судом не беруться до уваги з огляду на таке.

Положеннями Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах Кечко проти України, Ромашов проти України, Шевченко проти України.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v.Croatіa) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така ж правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 року позивачу індексації грошового забезпечення із визначенням базового місяця січень 2008 року.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

За приписами ст. 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17 та від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevіc v Croatіa), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwіjck v Belgіum), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

В той же час, з поданого відзиву, а також з доданої до нього довідки про розмір не виплаченої індексації вбачається, що нарахування індексації грошового забезпечення позивачу у період з липня 2015 року по лютий 2018 рік, відповідачем було застосовано базовий місяць для обчислення індексації лютий 2015 року, червень 2015 року, березень 2018 року (а.с.68).

Тобто, між сторонами дійсно існує спір щодо базового місяця індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 року по 08.10.2018 року.

Отже, вирішення питання щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача у даному випадку не є передчасним.

За наявного правового регулювання, тобто імперативного припису п. 5 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, яким в даному випадку є січень 2008 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 12.05.2022 у справі №200/7006/21, від 28.06.2022 у справі № 420/4841/21, від 28.06.2022 у справі № 640/8991/21.

Тобто, щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача у відповідача відсутні дискреційні повноваження.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснив нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, відповідач в ході розгляду справи не надав жодного доказу щодо підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку обіймав позивач, у грудні 2015, січні 2016 року, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в повному обсязі; зобов`язання військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що у період з 01.03.2018 по 02.08.2019 року (день звільнення позивача) наявна лише протиправна бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, оскільки така індексація взагалі не нараховувалася. При цьому, доводи позивача щодо необхідності застосування у вказаний період січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) є необґрунтованими, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року, яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

За викладених обставин, враховуючи наявність у відповідачів дискреційних повноважень щодо нарахування індексації грошового забезпечення, а також те, що відомості про нарахування позивачу індексації грошового забезпечення в період з березня 2018 року по день звільнення з військової служби (по 02.08.2019 року) в матеріалах справи відсутні, так само як і відомості щодо того, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, та наявності підстав для виплати фіксованої суми індексації, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.10.2018 року, без зазначення відповідачу місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), оскільки визначення цього місяця в даному випадку є дискреційними повноваженнями відповідача, і лише у разі неправильного нарахування позивачу індексації останній матиме право оскаржити дії з нарахування індексації до суду.

З тих же підстав суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача - Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року, без зазначення відповідачу місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), оскільки визначення цього місяця в даному випадку є дискреційними повноваженнями відповідача, і лише у разі неправильного нарахування позивачу індексації останній матиме право оскаржити дії з нарахування індексації до суду.

Стосовно вимог позивача щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з урахуванням індексації грошового забезпечення; грошової компенсації за 16 календарних днів щорічної основної відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення, неврахування під час складання грошового атестату розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення, неврахування під час складання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці підряд перед місяцем звільнення індексації грошового забезпечення, суд зазначає, що наявність чи відсутність порушення прав позивача в цій частині можливо встановити лише за умови нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за вказані вище періоди, за наявності підстав для виплати індексації в кожному окремому місяці згідно умов Порядку № 1078.

Допоки така індексація позивачу не нарахована, неможливо встановити, чи зміниться розмір вищевказаних виплат, а відповідно, чи порушені права позивача. Отже вказані вимоги позивача суд вважає передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду із даними вимогами, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, нормами статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Поняття грошове забезпечення і заробітна плата, які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Отже, матеріальна допомога для оздоровлення та індексація належать до складових грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовця, а відтак звернення до суду з вимогами про зобов`язання її виплатити чи виплатити у повному обсязі не обмежується будь-яким строком.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідачів подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення відповідачам передбаченого ч.1 ст.382 КАС України обов`язку подати звіт є правом суду.

При цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, та чому він вважає, що відповідачі ухилятимуться від його виконання.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідачів подавати звіт про виконання рішення суду, а тому у встановленні відповідачам такого обов`язку слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 293, 382 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в повному обсязі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.10.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 08.10.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (військовій частині НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.10.2018 року по 02.08.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

У встановленні відповідачам обов`язку подати звіт про виконання рішення суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів